УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
11 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 660/825/19
провадження № 51-5584км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 січня
2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 1 липня 2021 року
у кримінальному провадженні № 12019230200000232 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Овсяники Козятинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , який відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області
від 20 січня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 1 липня 2021 року частково задовольнив апеляційну скаргу з доповненнями прокурора. Змінив вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 січня
2021 року, виключивши з резолютивної частини вказівку суду про покладення на ОСОБА_5 обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 76 КК: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації. В іншій частині вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишив без змін.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 у період часу з
1 по 5 червня 2019 року (точної дати слідством не встановлено) близько 12:00, скориставшись відсутністю господаря, разом із ОСОБА_6 , якого запевнив у законності вчинюваних дій, через незачинену хвіртку проник на огороджену територію домоволодіння на АДРЕСА_2 , де з території вказаного подвір`я таємно викрав механічні ваги у комплектному та працездатному стані та металеву драбину, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1200 грн.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що мотивувальна частина вироку проголошеного під звукозапис
не відповідає мотивувальній частині цього судового рішення, викладеній у письмовій формі. Судом оголошувались лише назви процесуальних документів, без розкриття їх змісту. Зокрема, при зазначенні доказів на підтвердження встановлених обставин у друкованому тексті рішення суд послався на витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального правопорушення від 8 липня 2019 року, відповідно до якого невстановлена особа у період часу з 18 січня до 8 липня
2019 року проникла на територію домоволодіння ОСОБА_7 , де з території подвір`я вчинила крадіжку металевих вагів та металевої драбини, а також на протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 8 липня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_7 просить прийняти міри до невстановленої особи, яка в період часу з 18 січня до 8 липня 2019 року вчинила крадіжку механічних вагів та металевої драбини з його домоволодіння, що не відповідає оголошеному. 
Апеляційний суд під час перегляду вироку не виправив указані порушення, що, на думу прокурора, суперечить практиці Касаційного кримінального суду у справах 
№ 660/1122/18, № 575/835/16-к та № 500/6587/16-к, а тому свідчить про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги прокурора, навівши відповідні мотиви свого рішення.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, на підставі аналізу справ, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі (№ 660/1122/18, № 575/835/16-к та
№ 500/6587/16-к), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в цілому суд касаційної інстанції не виключає можливості виникнення ситуації, коли текст проголошеного судом вироку може дещо не відповідати тексту вироку, наявного в матеріалах справи, яка не впливає на суть прийнятого рішення. Однак такі невідповідності повинні бути несуттєвими та не мають стосуватися обсягу судового рішення, яким обґрунтовуються або спростовуються певні встановлені судом факти, а також викривляти сам зміст судового рішення через зменшення чи доповнення його обсягу.
Із технічного запису судового засідання встановлено, що місцевий суд під час проголошення вироку послався на витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження від 8 липня 2019 року та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 8 липня 2019 року, а у вироку наявному у провадженні зазначив: «…витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження від
8 липня 2019 року, відповідно до якого невстановлена особа у період часу
з 18 січня 2019 року до 8 липня 2019 року проникла на територію домоволодіння ОСОБА_7 , де з території подвір`я вчинила крадіжку металевих вагів та металевої драбини; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 8 липня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_7 просить прийняти міри до невстановленої особи, яка в період часу з 18 січня 2019 року до 8 липня 2019 року вчинила крадіжку механічних вагів та металевої драбини з його домоволодіння…».
На підставі викладеного апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що проголошення судом у вироку посилання на витяг з ЄРДР та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, а наявність у вироку, що міститься у справі, розкриття змісту цих процесуальних документів не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке би перешкодило суду ухвалити законне та вмотивоване судове рішення, а тому не може бути визнано достатньою підставою для скасування цього судового рішення, оскільки така невідповідність не стосується обсягу доказів, якими суд обґрунтував винуватість ОСОБА_5 , не стосується оцінки цих доказів, не викривляє зміст вироку в цілому та не впливає на правильність висновків суду про винуватість обвинуваченого.
Із таким висновком погоджується і колегія касаційного суду та не вбачає порушень апеляційним судом вимог статей 404 та 419 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому текст вироку, проголошеного головуючим, має відповідати тексту, підписаному суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученому до матеріалів кримінального провадження.
Як встановлено судом апеляційної інстанції і підтверджується змістом касаційної скарги прокурора, після виходу з нарадчої кімнати головуючий проголосив вирок, який за своїм змістом відповідає тому, який був підписаний суддею та долучений до матеріалів провадження. У той же час виявлені під час проголошення вироку незначні відмінності (не розкриття змісту доказів, на які послався суд), у даному конкретному випадку не є суттєвими, не стосуються обсягу обвинувачення,
не викривляють зміст цього судового рішення. Отже, істотних невідповідностей, які би суттєво відрізняли зміст проголошеного вироку від долученого до матеріалів справи, немає, а тому наведене не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК. Такого ж висновку дійшов суд касаційної інстанції у справі № 480/1776/18.
Посилання прокурора на практику Верховного Суду у справах № 660/1122/18,
№ 575/835/16-к та № 500/6587/16-к є недоцільним, оскільки підставами для скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цих  справах були істотні невідповідності, які суттєво відрізняли зміст проголошеного
та підписаного судом вироку. Ці порушення стосувалися обсягу обвинувачення
та викривляли зміст судових рішень. Тобто обставини, які існували у вказаних вище справах є відмінними від справи № 660/825/19, в межах якої прокурор подав касаційну скаргу.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК істотним є лише таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Крім того, положеннями ст. 374 КПК встановлено ряд вимог, яким має відповідати зміст вироку. 
Зі змісту вироку вбачається, що це судове рішення відповідає вимогам наведених положень кримінального процесуального закону.
З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 404 і 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувались при постановленні рішень.
Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Оскільки наведені в касаційній скарзі аргументи свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 січня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 1 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3