Справа № 344/5702/21 
Провадження № 22-ц/4808/1442/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Василишин Л.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2021 року, у складі судді Шамотайла О.В. у справі за позовом Акціонерного Товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Представник АТ «Універсал банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 53239,53 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до договору № б/н від 14.02.2018 укладеного між АТ «Універсал банк» та   ОСОБА_1 , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка не виконувала свої зобов`язання за даним договором, а саме не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2021 року позов АТ «Універсал банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.02.2018 року в розмірі 31769,45 грн непогашеного тіла кредиту та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1354,60 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
       Вимоги скарги мотивувала тим, що суд дійшов помилкового висновку про укладення між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 договору, оскільки, позивачем не надано суду підписаних відповідачем копій або оригіналів Таблиці обчислення вартості кредиту, паспорту споживчого кредиту, тарифів, умов та правил. У вказаній анкеті-заявці зазначається про прохання відкрити поточний рахунок у гривні, встановити кредитний ліміт на суму вказану в застосунку. Однак сума встановленого кредитного ліміту та умови його погашення доказами не підтверджені.
       Позивачем не надано суду копії або оригіналу договору банківського рахунку, копії заяви про відкриття поточного рахунку, яка б відповідала вимогам чинного законодавства, а отже не можливо встановити чи відкривав банк рахунок відповідачеві та чи має відношення вказаний у виписці розрахунок до відповідача. Не надано до суду жодного доказу отримання відповідачем будь якої картки. 
       Також апелянтка не погоджується з висновком суду про розмір заборгованості. Вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим, він не містить обчислення, порядку нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту, тому не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою.
       Зазначає, що банком самостійно збільшено тіло кредиту на 20048,11 грн за рахунок нарахованих відсотків, погашення яких відбулось за рахунок тіла кредиту. Позивач стверджує про використання відповідачем овердрафту на суму 33027,05 грн, який нібито було встановлено на підставі Умов обслуговування рахунків фізичної особи. Проте позивачем не надано до суду підписаних відповідачем, а отже й погоджених з ним умов обслуговування рахунків фізичної особи.
       Законом України «Про споживче кредитування» встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. В матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ «Уліверсал Банк».
       Згідно з приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду частково не відповідає.
Задовольняючи позов АТ «Універсал банк» частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості за тілом кредиту.
Судом встановлено, що 14.02.2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановив кредитний ліміт.
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, примірник яких вона отримала у мобільному додатку. Крім цього вона погодилась з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту (а.с.46).
Також, відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях (п. 6 анкети – заяви до договору про надання банківських послуг). 
Крім того, підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.
Згідно довідки про наявність рахунку, на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 , тип рахунку чорна картка, валюта грн, строк дії 05/24, дата активації 14.02.2018 року (а.с. 71).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.02. 2018 року станом на 22.12.2020 року становила 53239,53 грн, яка складалася із: 31769,45 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 21470,08 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с.5-6).
       За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статтю 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про не укладення договору є необґрунтованими.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як установлено судом першої інстанції, спірний кредитний договір укладений між сторонами в день оформлення та подання АТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 відповідної заяви-анкети 14.02.2018 року та перерахування їй суми кредиту 22 000,00 грн, який укладено з використанням нею електронного підпису аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, судом встановлено, що заява-анкета на отримання кредиту містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям її паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи. Однак, доказів внесення цих даних до анкети-заяви не ОСОБА_1 , а іншою особою, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами, до суду не надано.
Також обґрунтованим є висновок суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування штрафів та комісії.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що у спірному кредитному договорі строк виконання зобов`язання не встановлено.
Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Разом з тим, висновок суду про задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31769,45 грн є необґрунтованим.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повиннадовести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).        
З наданої банком довідки про рух коштів по картці з 14.02.2018 року по 17.03.2020 року вбачається, що відповідачка активно користувалась карткою, розраховувалася за придбанні товари, поповнювала номер мобільного телефону, також частково погашала заборгованість по кредиту. Так, з довідки про рух коштів по картці з 14.02.2018 року по 17.03.2020 року ОСОБА_1 встановлено, що кредитний ліміт становить 22000 грн і вказаних обставин сторони не заперечили (а.с. 98-104) 
Враховуючи те, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату відсотків, пені та комісій за користування кредитними коштами, саме по собі підписання відповідачем анкети-заяви без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути підставою для задоволення позовних вимог в сумі, заявленій позивачем.
З огляду на встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в розмірі за фактично отриману суму кредитних коштів, які перебували на виданій відповідачці картці у вигляді вставленого кредитного ліміту в у розмірі 22 000 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Суд першої інстанції правильно зазначив про обов`язок боржника з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, однак не дав належної оцінки зібраним доказам у справі, відповідно до яких ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 22000 грн і саме вказану суму отриманих кредитних коштів остання зобов`язана повернути банку.
Отже, суд ухвалив рішення в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31769,45 грн з неповним з`ясуванням обставин справи, а тому судове рішення в цій частині підлягає зміні із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22000 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» сплатило судовий збір в розмірі 2270 грн (а.с. 31).
За звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3405 грн (а.с. 137).
Позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволені частково, а саме на 41%, апеляційна скарга   ОСОБА_1 задоволена на 58,67%. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати в розмірі 1067 грн. 
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2021 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 ,  що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, код ЄДРПОУ21133352) заборгованість за тілом кредиту у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, код ЄДРПОУ21133352) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 ,  що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1067 (одна тисяча шістдесят сім) гривень. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Л.В. Василишин
О.О. Томин