УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/3356/19
Провадження № 22-ц/4820/1542/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання.
Підприємство зазначило, що на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №7195 позивач надає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 комунальні послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі не оплачують житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором і законом, у зв`язку з чим станом на 1 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 12 217 грн 40 коп.
За таких обставин Підприємство просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь 12 217 грн 40 коп. боргу за послуги з теплопостачання.

Судові рішення щодо заявлених вимог і процесуальні дії суду

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року позов задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Підприємства 12 217 грн 40 коп. заборгованості за послуги з теплопостачання.
Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Підприємства по 640 грн 33 коп. судового збору з кожного.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не здійснювали оплату за спожиті послуги з теплопостачання, внаслідок чого з них на користь Підприємства підлягає стягненню вказана заборгованість.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2021 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Підприємства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 5 460 грн 30 коп. за період, що заявлений поза межами позовної давності, а саме з листопада 2014 року по грудень 2016 року. При цьому ОСОБА_3 послався на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідачів заборгованість за комунальні послуги після спливу позовної давності в частині вимог і розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 , який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання. Неналежне повідомлення про судовий розгляд позбавило ОСОБА_3 права зробити заяву про застосування позовної давності до винесення рішення судом, а тому ця заява має бути вирішена судом апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Підприємство подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Щодо додаткових доказів

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:  письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів;  показаннями свідків.
За змістом ч.ч. 1, 3, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
ОСОБА_3 не брав участі в судових засіданнях у суді першої інстанції.
З метою реалізації сторонами права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) та дотримання принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти та дослідити докази, що подані ОСОБА_3 на стадії апеляційного розгляду справи.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та не застосував норми закону (статті 322, 360 ЦК України, статті 6, 177, 180 СК України), що підлягав застосуванню.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг слід змінити.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному.
Підприємство є виконавцем послуг з теплопостачання, тобто теплопостачальною організацією.
26 січня 2017 року між Підприємством і ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №7195, за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язалася своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (пункт 1).
Відповідачі як багатодітна сім`я користувалися 50-відсотковою знижкою з оплати житлово-комунальних послуг.
У пункті 9 договору сторони визначили, що при оплаті спожитих послуг розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться споживачем не пізніше першого числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно пункту 17 договору споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк.
У період з листопада 2014 року до листопада 2019 року Підприємство надавало відповідачам послуги з теплопостачання, натомість, останні не оплатили їх у повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12 217 грн 40 коп.

а) щодо розгляду судом першої інстанції справи за відсутності відповідача

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. 
В силу ч. 2 ст. 211 ЦПК України учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 130 ЦПК України слідує, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неповідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.
Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй або повнолітнім членам її сім`ї під розписку за місцем їх проживання. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не є підставою для відкладення судового засідання. Суд вправі ухвалити заочне рішення за умови, що відповідач, який не з`явився в судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Із довідки органу реєстрації місця проживання (а.с. 16) слідує, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
В силу ст. 131 ЦПК України ОСОБА_3 не повідомив суд про зміну свого місця проживання, а тому повістки про виклик надсилалися йому на останню відому судові адресу.
Ухвалою від 16 січня 2020 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі.
Справа призначалася до судового розгляду на 17 лютого та 18 березня 2020 року. ОСОБА_3 не з`явився в судове засідання.
24 лютого 2020 року суд першої інстанції надіслав на адресу місця проживання ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення судову повістку про виклик у судове засідання на 18 березня 2020 року. Це поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою відділення зв`язку від 27 лютого 2020 року про його невручення через відсутність адресата (а.с. 26).
За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення по суті спору.
Посилання ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату, час і місце судового засідання, не ґрунтується на законі.

б) щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги

Застосовані норми права

Статтею 67 ЖК Української РСР установлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-ІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) є різновидами житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №1875-ІV).
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №1875-ІV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
За змістом п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону №1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містяться у чинному Законі України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Із положень ч. 1 ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За змістом ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Згідно з ч. 1 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.
В силу ст. 180 СК України слідує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством. Ця діяльність здійснюється на підставі відповідних договорів про надання комунальних послуг, укладених між їх виконавцями та споживачами.
Теплопостачання є одним із видів комунальних послуг, який забезпечує належне утримання та збереження нерухомого майна.
Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Предметом виконання грошового зобов`язання за договором про надання житлово-комунальних послуг є певна грошова сума, що має бути сплачена споживачем виконавцю.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема витрати, пов`язані з майном, тягар його утримання та охорони.
Співвласники житлового приміщення зобов`язані брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві власності. При цьому батьки як законні представники своїх дітей, які є співвласниками житлового приміщення, повинні нести витрати з його утримання.
Зібрані докази достовірно вказують на те, що з листопада 2014 року до листопада 2019 року відповідачі як співвласники квартири АДРЕСА_1 , не виконували зобов`язання за договором і не оплачувати послуги з опалення житла, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12 217 грн 40 коп.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Підприємства підлягає стягненню вказана заборгованість.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування цього висновку суду.
Водночас, вирішуючи питання про порядок стягнення вказаної заборгованості та обсяг відповідальності кожного з відповідачів, суд першої інстанції припустився помилки.
Підприємство надавало ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 комунальні послуги, пов`язані з утриманням та збереженням належного їм на праві спільної часткової власності житлового приміщення. За таких обставин нарахована заборгованість має бути покладена на них відповідно до частки кожного у праві спільної власності на нерухоме майно, тобто в рівних частках. При цьому заборгованість, яка припадає на долю неповнолітньої ОСОБА_4 , а також заборгованість, яка виникла до досягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повноліття, має бути покладена на їх матір, ОСОБА_1 .
Оскільки відповідачі повинні були сплачувати комунальні платежі щомісячно (не пізніше першого числа місяця, що настає за розрахунковим), то з ОСОБА_3 слід стягнути заборгованість за період з травня 2016 року до листопада 2019 року у розмірі 2 093 грн 36 коп. ((12217,40-3843,95):4), а з ОСОБА_2 - заборгованість за період з серпня 2018 року до листопада 2019 року у розмірі 573 грн 58 коп. ((12217,40-9923,07):4). Решту заборгованості у розмірі 9 550 грн 46 коп. слід покласти на ОСОБА_1 (3843,95+((9923,07-3843,95):4·3)+((12217,40-9923,07):4·2)).
У цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

в) щодо позовної давності

Застосовані норми права

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).
Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
В силу ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.
Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника сплатити борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за цей платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, сплату яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
У разі пред`явлення позову до цього боржника позовна давність переривається. Після переривання строку перебіг позовної давності починається заново, а минулий час до нового строку не зараховується.
Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.
Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності (див. постанову Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі 6-931цс15).
Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.
Виключенням із цього правила може бути лише те, що відповідач не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У такому випадку відповідач може заявити про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц).
Оскільки за умовами закону та договору відповідачі мали виконувати зобов`язання щомісячними платежами (не пізніше першого числа місяця, що настає за розрахунковим), то позовна давність за вимогами позивача про стягнення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного окремого платежу.
З травня 2016 року (з часу досягнення повноліття) ОСОБА_3 не виконує належним чином зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, отже, з того часу у Підприємства виникло право на позов і почався перебіг позовної давності за простроченими платежами.
У серпні 2019 року, тобто більше ніж через три роки після початку невиконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором, Підприємство звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості з оплати комунальних послуг станом на 1 липня 2019 року. Відтоді перебіг позовної давності почався заново за вимогами, позовна давність за якими не сплила. Цей строк не закінчився.
Водночас, ОСОБА_3 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, не звертався до цього суду з заявою про застосування позовної давності.
З огляду на викладене, така заява не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, а в позові Підприємства - відмовлено внаслідок спливу позовної давності.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не виконали зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, а тому з них слід стягнути заборгованість у відповідних частках: з ОСОБА_1 - 9 550 грн 46 коп., з ОСОБА_3 - 2 093 грн 36 коп., з ОСОБА_2 - 573 грн 58 коп.
Не з`ясувавши всі обставини справи та не врахувавши норми чинного законодавства, суд першої інстанції неправильно визначив порядок стягнення та розмір заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, яка має бути покладена на кожного з відповідачів, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.
В силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В решті висновки суду ґрунтуються на зібраних доказах, а ухвалене ним рішення відповідає вимогам закону.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов Підприємства заявлено з ціною 12 217 грн 40 коп. і задоволено щодо відповідачів: ОСОБА_1 - на 9 550 грн 46 коп., тобто на 78,17% (9550,46·100:12217,40), ОСОБА_3 - на 2 093 грн 36 коп., тобто на 17,13% (2093,36·100:12217,40), ОСОБА_2 - на 573 грн 58 коп., тобто на 4,7% (573,58·100:12217,40)
Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі користуються пільгами щодо сплати судового збору, а тому з них на користь Підприємства слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі: з ОСОБА_1 - 1 501 грн 65 коп. (1921·78,17%), з ОСОБА_3 - 329 грн 07 коп. (1921·17,13%), з ОСОБА_2 - 90 грн 28 коп. (1921·4,7%)

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року в частині розміру заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг і судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (місцезнаходження - 31101, Хмельницька область, місто Старокостянтинів, Ессенська, 2, бокс 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14151464) 9 550 гривень 46 копійок заборгованості за послуги з теплопостачання та 1 501 гривню 65 копійок судового збору, а всього - 11 052 гривні 11 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (місцезнаходження - 31101, Хмельницька область, місто Старокостянтинів, Ессенська, 2, бокс 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14151464) 2 093 гривні 36 копійок заборгованості за послуги з теплопостачання та 329 гривень 07 копійок судового збору, а всього - 2 422 гривні 43 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (місцезнаходження - 31101, Хмельницька область, місто Старокостянтинів, Ессенська, 2, бокс 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14151464) 573 гривні 58 копійок заборгованості за послуги з теплопостачання та 90 гривень 28 копійок судового збору, а всього - 663 гривні 86 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук Л.А.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 45