ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7220/21 Справа № 180/1992/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 22 березня 2016 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами" складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 1 100 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 30 394 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24 444,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 949,85 грн., а тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 22 березня 2016 року, станом на 16 вересня 2020 року, у загальному розмірі 30 394 грн.
       Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року позов АТ КБ “ПриватБанк” задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 березня 2016 року у розмірі 30 394 грн., яка складається з 24 444,15 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту та 5 949,85 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Вирішено питання щодо судових витрат.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для розгляду справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Стягнути на його користь витрати, понесені ним внаслідок сплати судового збору за подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору, зокрема розміру кредиту, процентної ставки, порядку погашення кредиту, згоди позичальника на отримання кредиту, інформації про відкриття на підставі договору від 22 березня 2016 року карткового рахунку та зарахування на нього кредиту. Вказує, що підписуючи анкету-заяву сторонами не було обумовлено сплату процентів за користування кредитом, їх розмір в заяві не зазначений, при цьому витяг з “Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та витяг з “Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку” не містять ні дати ні підпису відповідача. Вказує, що у зв`язку із самостійним списанням банком не передбачених умовами договору відсотків та пені із коштів, які вносилися відповідачем на погашення кредиту, розрахунок банку не може бути належним доказом дійсної заборгованості перед банком.
       АТ КБ “ПриватБанк” надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції. Вказує, що підписуючи анкету-заяву від 22 березня 2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, зважаючи на те, що вказаний договір є договором приєднання, що свідчить про те, що сторонами були обговорені усі його істотні умови. Вказаний договір є дійсним у відповідності до дії принципу правомірності правочину.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 30 394 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2016 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», “Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування”, розташованими в рекламному буклеті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.11).
       Станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 30 394 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24 444,15 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 949,85 грн.
       Задовольняючи позов АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 березня 2016 року, при цьому, зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим в останнього перед банком виникла заборгованість в загальному розмірі 30 394 грн., які підлягають стягненню на користь банку в примусовому порядку.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду виписку по рахункам, розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність (а.с. 6-8,11,77-79). 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач  ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (22 березня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду не були застосовані судом першої інстанції під час винесення рішення.
       Посилання АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 , тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.
       Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку виписці по картковим рахункам відповідача, яка згідно позиції банку є основним доказом фактичного отримання відповідачем кредитних коштів банку та їх користування та зазначає, що дійсно доказами, які підтверджують наявність заборгованості за фактично наданими кредитними коштами та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
       Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
       Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
       До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
       Як вбачається з виписки по картковим рахункам відповідача, 20 жовтня 2016 на картку з номером НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 100 грн., якими останній почав користуватися. При цьому, 09 серпня 2018 року користування відповідною кредитною карткою відповідачем було остаточно припинене.
       З дослідженої копії виписки вбачається, що станом на час припинення користування картою заборгованість перед банком склала 36 971,64 грн., в той же час з аналізу транзакцій, відображених у відповідній виписці, вбачається, що зазначена заборгованість сформована виключно із відсотків, пені та автоматичного списання коштів за послугою “Миттєва розстрочка”.
       Так вбачається, що з рахунку відповідача було списано відсотків на загальну суму в розмірі 18 905,58 грн. (01 лютого 2017 року — 39,92 грн., 01 березня 2017 року — 199,52 грн., 01 квітня 2017 року — 226,1 грн., 01 травня 2017 року — 210,36 грн., 01 червня 2017 року — 517,23 грн., 01 липня 2017 року — 558,02 грн., 01 серпня 2017 року — 753,68 грн., 01 вересня 2017 року — 927,99 грн., 01 жовтня 2017 року — 1 064,42 грн., 01 листопада 2017 року — 1 259,92 грн., 01 грудня 2017 року — 1 385,12 грн., 01 січня 2018 року - 1 603,74 грн., 01 лютого 2018 року — 1 558,24 грн., 01 березня 2018 року — 1 378,58 грн., 01 квітня 2018 року — 1 473,99 грн., 01 травня 2018 року — 1 401,54 грн., 01 червня 2018 року - 1 415,98 грн., 01 липня 2018 року — 1 363,77 грн., 01 серпня 2018 року — 1 507,54 грн.).
       Списано штрафів на суму 200 грн. (01 червня 2017 року — 50 грн., 01 травня 2017 року — 50 грн., 01 липня 2018 року — 50 грн., 01 серпня 2018 року — 50 грн.), а також автоматично списано кошти за договором “Миттєва розстрочка” на загальну суму 66 780,40 грн. з розрахунку: 30 листопада 2017 року — 5 581,30 грн., з 30 жовтня 2017 року — 30 квітня 2017 року по 5 581,34 грн., 30 березня 2017 року — 5 581,40 грн., 30 січня 2017 року — 5 581,34 грн., 30 грудня 2016 року — 5 395,61 грн.
       В той же час колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять відомостей щодо укладення кредитного договору на купівлю товару у розстрочку та підписання сторонами кредитного договору “Миттєва розстрочка” із узгодженням можливості щомісячного списання заборгованості за рахунок кредитного ліміту.
       Також колегія суддів звертає увагу, що після фактичного припинення користування кредитною карткою з номером НОМЕР_1 банком систематично списувалися відсотки за користування кредитом та неустойка, за рахунок яких збільшувалася заборгованість за кредитом.
       Так, з дослідженої виписки вбачається, що фактично відповідачем було використано 73 112,02 грн, а саме: 01 грудня 2016 року — 355 грн., 01 грудня 2016 року — 24 899,02 грн. (1 575,50 грн. + 440 грн. + 0,22 грн. + 178,30 грн. + 505 грн. + 15 075 грн. + 5 025 грн. + 2 100 грн.), 02 грудня 2016 року — 8 050,50 грн. (198,12 грн. + 534,54 грн. + 118 грн. + 215 грн. + 215 грн. + 53 грн. + 5 201,76 грн. + 1 515,08 грн.), 03 грудня 2016 року — 15 820,50 грн. (2 828 грн. + 430 грн. + 6 934,50 грн + 2 613 грн. + 3 015 грн.), 23 грудня 2016 року — 6 060 грн, 27 грудня 2016 року — 10 201 грн. + 1 грн.), 27 березня 2017 року — 8 080 грн.
       На картковий рахунок було внесено 122 221,41 грн. (30 листопада 2016 року — 50 000 грн., 22 грудня 2016 року — 10 050,25 грн., 27 грудня 2016 року — 9 980 грн., 24 січня 2017 року — 198 грн., 15 лютого 2017 року — 400 грн., 17 березня 2017 року — 12 000 грн., 27 березня 2017 року — 7 885 грн., 09 травня 2017 року — 266,15 грн., 02 червня 2017 року — 2 000 грн. 21 липня 2017 року — 2 000 грн., 29 серпня 2017 року — 1300 грн., 29 серпня 2017 року — 171,27 грн., 27 вересня 2017 року — 5,66 грн., 28 вересня 2017 року — 2 000 грн. 23 жовтня 2017 року — 1 797 грн., 22 листопада 2017 року — 1 996 грн., 26 грудня 2017 року — 2 994 грн., 26 січня 2018 року — 1 196,97 грн., 26 січня 2018 року — 1 087,55 грн., 22 лютого 2018 року — 2 495 грн., 20 березня 2018 року — 2 500 грн., 23 квітня 2018 року — 2 500 грн., 25 травня 2018 року — 1996 грн., 27 червня 2018 року — 5,71 грн., 04 липня 2018 року — 2 994 грн., 09 серпня 2018 року — 2 500 грн.
       Таким чином, зважаючи на те, що заборгованість за фактично отриманими відповідачем коштами відсутня, прострочена заборгованість за тілом кредитом складається із відсотків, неустойки та автоматичного списання за сервісом “миттєва розстрочка”, що договором не передбачено та сторонами додаткового не погоджено, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення заборгованості на користь банку є безпідставним та підлягає скасуванню.
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на користь останнього підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3 153 грн., а також судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 454 грн. з позивача АТ КБ “ПриватБанк”.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь  ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 3 607 (три тисячі шістсот сім) грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.