ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 334/3040/21(2-а/334/72/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції 
на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року (суддя Козлова Н.Ю.) у справі №334/3040/21 (провадження №2-а/334/72/21) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 взводу №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Закришка О.А. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №984381 від 20.04.2021р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 20.04.2021 року відповідачем відносно нього складено оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2  ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, а саме, за керування транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар. Позивач вказував на те, що ч.2   ст.122 КУпАП   передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме перед початком руху чи при зміні його напрямку, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений наведеною нормою права. За позицією позивача, в спірному випадку інспектор патрульної поліції повинен був застосувати положення   статті 125 КУпАП. Також позивач вказував на те, що відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що є порушенням вимог КУпАП.
Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем допущено помилку у кваліфікації виявленого правопорушення, вчиненого позивачем, що свідчить про неправомірність спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Такі висновки суд обґрунтував тим, що диспозиція ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку чого у даному випадку встановлено не було. При цьому, суд не взяв до уваги твердження відповідача стосовно допущення позивачем порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, відповідальність за яке передбачена ч.2   ст. 122 КУпАП, та вказав на те, що відповідачем в оскаржуваній постанові зазначено про порушення позивачем п.9.8 розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР, натомість, порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами встановлено розділом 19 ПДР, про порушення вимог якого відповідач в спірній постанові не зазначив. З цих підстав, суд дійшов висновку, що правопорушення, зафіксоване відповідачем в оскаржуваній постанові, а саме: порушення позивачем вимог п.9.8 ПДР – поза межами населеного пункту рухався з вимкненими фарами ближнього світла, не може бути кваліфіковане за ч.2   ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку у вирішенні справи, вважаючи, що дії позивача не підпадають під ознаки диспозиції ч.2 ст.122 КУпАП. Так, за позицією скаржника, фари ближнього світла це зовнішні освітлювальні прилади, а ввімкнення їх (незалежно в темну чи світлу пору доби) це певний захід, дія спрямована на користування даними приладами (даний захід передбачено п.9.8 ПДР України), отже, встановивши факт    керування позивачем транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, відповідач правомірно застосував до нього адміністративне стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП, якою передбачена відповідальність, зокрема, за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами. При цьому, як зазначає відповідач, факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними та допустимими доказами, а саме відеозаписом.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 20.04.2021 року інспектором  Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Закришка О.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №984381, згідно з якою 20.04.2021 року о 16 год.08 хв. позивач, керуючи транспортним засобом FORD FIESTA державний номер НОМЕР_1 , на автодорозі М-09,  поза межами населеного пункту, не ввімкнув ближнє світло фар, чим порушив п.9.8 ПДР України.
Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, виходячи із такого.
Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення   ПДР   стало виявлення факту керування позивачем транспортним засобом 04 квітня 2021 року поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар.
Так, за позицією позивача, з якою погодився суд першої інстанції, вчинене позивачем адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар, не може бути кваліфіковане за ч.2 ст. 122 КУпАП.
З такою позицією позивача суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.   
Пунктом 9.8   ПДР   встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Тобто, наведеною нормою закріплено обов`язок використання водієм денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла фар протягом певного періоду часу під час руху поза населеними пунктами. 
Пунктом 19   ПДР   України передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.
Згідно із цим пунктом у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені - фари ближнього (дальнього) світла.
Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, що, з огляду на положення п.9.8 ПДР, обумовлює обов`язок його використання протягом певного періоду часу під час руху поза населеними пунктами.
При цьому, п.19 ПДР, на який посилався суд першої інстанції, не регламентує порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами у період з 1 жовтня по 1 травня. Такий порядок визначено саме п.9.8 ПДР, на який обґрунтовано послався в оскаржуваній постанові відповідач.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення таких дій, зокрема, по-перше – порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами; по-друге – порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. 
Отже, встановивши недотримання позивачем вимог п.9.8 ПДР, в частині визначених правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, відповідач обгрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності саме за вказаною нормою КУпАП. 
Щодо висновків суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
З приводу таких висновків суду першої інстанції вперш за все слід зазначити те, що з огляду на доводи заявленого позову, позивач не заперечує скоєння ним адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення, а протиправність вказаного рішення відповідача позивач пов`язує з неправильною кваліфікацією відповідачем вчиненого адміністративного правопорушення.
Крім цього відповідачем до суду надано відеозапис, з якого читко вбачається, що транспортний засіб FORD FIESTA рухався по автодорозі без увімкненого ближнього світла фар. Транспортний засіб був зупинений інспектором патрульної поліції, після чого і було з`ясовано, що ним керував саме позивач, яким такий факт і не заперечується.
В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,
належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином, диск з відеозаписом, який надано відповідачем до заперечень на позов, є доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем факту вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Щодо такої підстави заявленого позову, як не складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.
Так, ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог   статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої   Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121 , частиною четвертою статті 122 , статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123 , статтею 124 , частиною четвертою статті 127 , статтями 127-1, 130 , 139 , частиною четвертою статті 140 , 188-28 КУпАП.
Отже, вказаною нормою права визначено перелік адміністративних правопорушень при виявленні яких в обов`язковому порядку складається протокол про адміністративне правопорушення. До такого переліку адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, не віднесено.
Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої   Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу).
Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3   статті 122 КУпАП   виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, посилання позивача на не складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими.
Враховуючи встановлені обставини справи, аргументи позивача, з якими він пов`язував неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про неправомірність та необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року у справі №334/3040/21 (провадження №2-а/334/72/21) - скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова   суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.      

Повний текст постанови складено 02.11.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк