Дата документу 12.10.2021 Справа № 330/318/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №330/318/21        Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/2572/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» жовтня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань, 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ТОВ «Європартнер Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 26 квітня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № IKIPG3.123900.001, за умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 183 750,00 грн. під 18 % річних строком до 25 квітня 2023 року.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань 26 квітня 2013 року були укладені договір поруки між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 №РХ12390031.123901.001 та договір поруки між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_3 №РХ12390031.123945.001.
Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок загальною площею - 135,4 кв.м., житловою площею - 91,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області у цивільній справі № 330/2384/14-ц від 29.12.2014 року за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року у розмірі 220 574,85 грн.
29.11.2017 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено Договір № 70 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно із яким до ТОВ «Європартнер Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року, договорами поруки №РХ029031.123901.001 від 26.04.2013 року і № РХ029031.123945.001 від 26.04.2013 року, Договору іпотеки будинку та земельної ділянки № ZXR019521.123900.002 від 26.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А. за реєстровим № 734.
Станом на 05.02.2021 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області у цивільній справі № 330/2384/14-ц від 29.12.2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконано. Заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перед ТОВ «Європартнер Фінанс» за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року становить 220 574,85 грн. 
На підставі зазначеного просило стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти в сумі 95 112,72 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Якимівського районного суду Запорізької області у цивільній справі № 330/2384/14-ц від 29.12.2014 року, з яких: три проценти річних від простроченої суми - 25 852,48 грн., інфляційні витрати - 69 260,24 грн., а також судові витрати у сумі 2270 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Європартнер Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неврахування правових позицій Верховного Суду, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 5675 грн.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ним та ОСОБА_2 частково погашається заборгованість, до позивача право вимоги перейшло 29.11.2017 року, а період, за який позивач просив стягнути заборгованість починається з 12.03.2017 року, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на період карантину позичальник звільняється від сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення, в суді першої інстанції було заявлено про застосування строку позовної давності. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Європартнер Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань, суд, встановивши, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року у розмірі 220 574,85 грн., та, зазначивши, що 29.11.2017 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено Договір №70 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ТОВ «Європартнер Фінанс» не було стороною кредитного договору.

З таким висновком не погоджується колегія суддів. 

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). 

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. 

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № IKIPG3.123900.001, за умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 183 750,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитними коштами 18 % річних на строк до 25 квітня 2023 року.

Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п.1.8. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток №2), що складається заборгованості по кредиту, відсоткам, щомісячної комісії.

Згідно з п.3.1.9 кредитного договору банк має право достроково стягнути кредит, проценти, комісії порядку, передбаченому п.п.2.10, 2.11, 3.16, 3.1.6 при випадку порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, передбачених пунктом 3.1.11, зокрема порушення Позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору). 

В той же день в забезпечення виконання Кредитного договору № IKIPG3.123900.001 від 26 квітня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №РХ029031.123901.001, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором (а.с. 164).

Крім того, 26 квітня 2013 року в забезпечення виконання Кредитного договору № IKIPG3.123900.001 від 26 квітня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №РХ029031.123945.001, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором.
Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 165).

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року, ухваленим у справі № 330/2384/14-ц від 29.12.2014 року за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року у розмірі 220 574,85 грн. (а.с.5-7).

23.02.2015 року державним виконавцем Якимівського районного відділу державної виконавчої служби відкриті наступні виконавчі провадження:
- №46602827 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року,
- №46602934 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року,
- №57807305 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року (а.с.38).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа начальника відділу Якимівського районного відділу державної виконавчої служби у Мелітопольському районі Запорізької області Федосєєва В. від 24.03.2021 року № 38899, при проведенні виконавчих дій станом на 01 квітня 2021 року стягнуто та перераховано на користь ПАТ « Всеукраїнський Банк розвитку»: з ОСОБА_1 - 36 084 грн.70 коп., з ОСОБА_1 - 16 486 грн. 35 коп., а всього – 52 571 грн. 05 коп. (а.с.38). 

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

На підтвердження заперечень відповідачів про те, що виконавчі листи видані на підставі цього рішення, пред`явлені до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження добровільно виконано одним із боржників у наданий державним виконавцем строк до 23 квітня 2015 року, належних доказів не надано.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення позивача до суду, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року, у справі № 330/2384/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованості за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року у розмірі 220 574,85 грн., виконано не було.

Статтею 512 ЦК України визначений перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2017 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено Договір № 70 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно із яким до ТОВ «Європартнер Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за Кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року, договорами поруки №РХ029031.123901.001 від 26.04.2013 року і № РХ029031.123945.001 від 26.04.2013 року, Договору іпотеки будинку та земельної ділянки № ZXR019521.123900.002 від 26.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А. за реєстровим № 734 (а.с.8-11).

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і новий кредитор не обумовлювали змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, зокрема зазначили у п.2.1 Договору про відступлення прав вимоги, що новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги до позичальника та поручителів, зазначені в Додатку №1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням всіх змін та доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За вказаних обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги нового кредитора ТОВ «Європартнер Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань, не підлягають задоволенню з тих підстав, що новий кредитор не є стороною кредитного договору.

За наданим суду першої інстанції розрахунком позивач просив стягнути з відповідачів солідарно три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати за період з 12.03.2017 року по 05.01.2021 року в розмірі 95112,72 грн., з яких: три проценти річних від простроченої суми - 25852,48 грн., інфляційні витрати - 69260,24 грн., а також судові витрати у сумі 2270 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, наданих розрахунків державного виконавця Якимівського відділу ДВС у Мелітопольському районі Запорізької області (№22867 від 09.08.2021 року, №23141 від 11.08.2021 року) станом на час звернення до суду - 05 лютого 2021 року не сплачена за рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 170 212, 06 грн. (а.с. 153-156).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на час звернення до суду з вказаним позовом не виконане відповідачами. 

Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, а отже і на час, який зазначає позивач – станом на 05 лютого 2021 року.

Як вбачається з наданих державним виконавцем Якимівського районного відділу ДВС у Мелітопольському районі Запорізької області розрахунків станом на 05 липня 2021 року не сплачена за рішенням суду заборгованість відповідачів за кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року з урахуванням сплачених ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  сум становить 170 212,06 грн. 

Отже, з відповідачів підлягають стягненню солідарно грошові кошти за прострочення грошового зобов`язання, визначеного рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року, у справі № 330/2384/14-ц від 29.12.2014 року, а саме: 
- три проценти річних від суми заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.123900.001 від 26.04.2013 року у розмірі 170 212,06 грн., що станом на 05.02.2021 року становить 19 949, 78 грн. (170 212,06 грн. х 3% / 100% /365 днів х 1427 днів (період з 12.03. 2017 року по 05.02.2021 року) = 19 949,78 грн.);
- інфляційні втрати у розмірі 56 340,17 грн. (170 212,06 грн. х 133,10 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 170 212,06 грн. = 56 340,17 грн. (період з 12.03.2017 року по 05.02.2021 року)), а всього 72 289,95 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» та стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» грошових коштів у розмірі 72 289, 95 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання,визначеного рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року у цивільній справі № 330/2384/14-ц.
В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» задоволенню не підлягають. 

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» має право на компенсацію відповідачами ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1725,30 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2587,95 грн., всього - 4313 гривень 25 копійок, тобто по 1437 гривень 75 копійок з кожного.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» грошові кошти у розмірі 72 289 (сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 95 копійокза прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року у цивільній справі № 330/2384/14-ц.
В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» судовий збір в розмірі по 1437 (тисяча чотириста тридцять сім) гривень 75 копійок з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 жовтня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова