Постанова
Іменем України
 
26 жовтня 2021 року  
м. Київ
справа № 643/3856/19
провадження № 51-5570км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туркменістану, уродженця м. Дашогуза Туркменістану, жителя м. Харкова,  
засудженого за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи

1. Московський районний суд м. Харкова вироком від 1 червня 2020 року засудив ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
2.  Суд визнав доведеним, що 14 квітня 2018 року о 00:40 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ–21011 та наближаючись до перехрестя вул. Академіка Павлова та вул. Василя Стуса у м. Харкові, проявив неуважність та, здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху, та, виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ–2111 під керуванням ОСОБА_8 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події (далі – ДТП) пасажири автомобіля ВАЗ–21011 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження. 
3. Харківський апеляційний суд ухвалою від 25 серпня 2020 року змінив вирок суду першої інстанції та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1, 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та на підставі статті 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням. 
5. Адвокат вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість. Стверджує, що апеляційний суд не повною мірою врахував обставини, що пом`якшують покарання та характеризують особу засудженого, а саме що він, вчинивши необережний злочин, визнав вину та розкаявся у скоєному, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, у повністю відшкодовував шкоду, завдану всім постраждалим у ДТП, є іноземним студентом та не має в Україні родичів або близьких осіб, які могли б підтримувати його під час відбування покарання в місцях позбавлення волі. 
6. Відмовляючи в застосуванні до ОСОБА_7 статті 75 КК, апеляційний суд не обґрунтував, у чому полягає суспільна небезпечність засудженого та необхідність його ізоляції від суспільства, зокрема враховуючи той факт, що його вже позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.  
7. Крім того, захисник вказує, що суд апеляційної інстанції, порушуючи положення частини 4 статті 29 КПК, не надав судового рішення в перекладі на мову, якою ОСОБА_7 достатньо володіє.
Позиції  учасників судового провадження
8.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
9.  У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вважала, що в задоволенні касаційної скарги належить відмовити.
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення.
11.  Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
12.  За правилами статті 75 КК, якщо суд при призначенні позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
13.  Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосовувати статтю 75 КК. Змінюючи вирок місцевого суду в частині призначення покарання, апеляційний суд урахував, зокрема, що учинений засудженим злочин є неумисним, ОСОБА_7 є молодою особою, раніше не судимий, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції навчався у вищому навчальному закладі, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає в Україні згідно з посвідкою на тимчасове проживання, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місця проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також апеляційний суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття засудженого та добровільне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілим.
14. Колегія суддів доходить висновку, що апеляційний суд, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи сторони захисту та дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. Зокрема, змінюючи вирок суду першої інстанції, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення. Разом з тим, діючи в межах своїх повноважень, апеляційний суд не встановив підстав для застосування до засудженого інституту умовного звільнення від відбування покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
15.  Таким чином, Суд вважає, що суд апеляційної інстанцій не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам. 
16. З приводу ж ненадання засудженому рішення в перекладі на мову, якою він достатньо володіє, то в касаційній скарзі не вказано, яким чином ця обставина вплинула на законність та обґрунтованість оскарженого рішення, враховуючи, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій залучались перекладачі, а ОСОБА_7 користувався правовою допомогою захисника. 
17.  Отже, Суд не встановив підстав для задоволення касаційної скарги та зміни ухвали апеляційного суду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                ОСОБА_3