Справа № 465/7320/17                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/1604/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Іванової О.О.,
з участю директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області Голуб О.І., ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області та т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області про визнання дій незаконними, втручання в особисте та сімейне життя, поширення конфіденційної інформації, розголошення персональних даних, посягання на честь та гідність, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області та т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області про визнання дій незаконними, втручання в особисте та сімейне життя, поширення конфіденційної інформації, розголошення персональних даних, посягання на честь та гідність, стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що у січні 2017 року їй стало відомо про те, що т.в.о. директора Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області О.Голуб надіслала до Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату ім. С. Крушельницької (місце навчання її сина ОСОБА_3 ) листа, у якому зазначена особа протиправно, неправомірно розголошує та поширює щодо неї і її сина конфіденційну, особисту інформацію. 
Окрім цього, у даному листі зазначаються неправдиві факти, наклеп, перекручуються обставини та події, вбачає спрямованість цього документу на те, щоб зіпсувати репутацію її сина у навчальному закладі, принизити честь та гідність її та сина перед вчительським і керівним складом школи. 
Схожого за змістом листа від 04 березня 2016 року відповідач скерувала на ім`я роботодавця позивачки – Голови Львівської обласної державної адміністрації, у якому незаконно поширила щодо неї та її сім`ї конфіденційну інформацію, розносила наклеп та недостовірну інформацію.
Таким чином, своїми діями т.в.о. директора ЦСПД у Л/о здійснила незаконне втручання в особисте сімейне життя, незаконне використання та поширення конфіденційної інформації та розголошення персональних даних щодо неї та її сина. 
Просила суд визнати дії т.в.о. директора ЦСПД у Л/о незаконними та такими, що здійснили втручання в особисте та сімейне життя, поширюють конфіденційну інформацію та розголошують персональні дані її та її сина, визнати дії т.в.о. директора ЦСПД у Л/о такими, які посягають на честь і гідність її сина та її сім`ї в цілому, стягнути з т.в.о. директора ЦСПД у Л/о, завдану вищеописаними діями моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка ОСОБА_1 просила визнати дії т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області незаконними та такими, що здійснили втручання в особисте та сімейне життя, поширюють конфіденційну інформацію щодо ОСОБА_1 та її сина та такими, які посягають на честь і гідність ОСОБА_1 , її сина та сім`ї в цілому, зобов`язати т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області офіційно спростувати неправдиві факти, зобов`язати керівника Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області відкликати лист т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області ОСОБА_4 від 19 січня 2017 року №4 та службову записку від 04 березня 2016 року та стягнути з Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області на користь ОСОБА_1 100000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути з т.в.о. директора ЦСПД у Львівській області завдану моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
В подальшому, надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути завдану моральну шкоду з Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області та т.в.о. директора ЦСПД у Львівській області також на користь її сина ОСОБА_5 .
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Визнано дії т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області незаконними та такими, що здійснили втручання в особисте та сімейне життя, поширюють конфіденційну інформацію щодо ОСОБА_1 та її сина та такими, які посягають на честь і гідність ОСОБА_1 , її сина та сім`ї в цілому.
Зобов`язано т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області офіційно спростувати неправдиві факти.
Зобов`язано керівника Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області відкликати лист т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області ОСОБА_4 від 19 січня 2017 року №4 та службову записку від 04 березня 2016 року.
Стягнуто з Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області на користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.
Стягнуто з Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області на користь держави 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржив Центр соціально-психологічної допомоги у Львівській області.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на час скерування Центром соціально-психологічної допомоги у Львівській області листа від 19 січня 2017 року № 4 на адресу Львівської середньої спеціальної музичної школи-інтрнату ім.. С.Крушельницької та службової записки від 04 березня 2016 року на адресу Львівської обласної ради договір про тимчасове перебування між Центром та ОСОБА_1 було припинено, остання вже не була клієнтом Центру та з 09 вересня 2015 року на спірні правовідносини не можуть поширюватися положення Типового положення про центр соціально-психологічної допомоги, пункти припиненого договору про тимчасове перебування.
Зазначає, що Центром як таким, що входить в структуру Львівської обласної державної адміністрації у службовій записці від 04 березня 2016 року скеровувалася службова інформація на адресу Львівської обласної ради, отримана в ході діяльності установи, а не конфіденційна інформація, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
Стверджує, що листом від 19 січня 2017 року № 4 на адресу Львівської середньої спеціальної музичної школи-інтернату ім. С.Крушельницької жодним чином не поширювалася конфіденційна інформація про позивача, оскільки така не була клієнтом Центру.
Посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями Центру та заподіянням позивачу моральної шкоди.
Вважає, що твердження позивача про завдання їй та сину моральної шкоди є голослівними та надуманими.
Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.
27 вересня 2019 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Водопийко Х.Т. на апеляційну скаргу Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області у якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2021 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області Голуб О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. 
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. 
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення до того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Судом та матеріалами справи встановлено, що  за клопотанням Львівського міського голови від 24 жовтня 2011 року ОСОБА_1 разом із сином – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зарахована у Центр, як жертва психологічного насильства з боку її чоловіка.
03 листопада 2011 року між Центром та ОСОБА_1 було укладено договір про тимчасове перебування у Центрі, згідно з умов якого останній надано
у тимчасове безоплатне користування для проживання місце у кімнаті № 6 блоку № V Центру. Відповідно до типового Положення про Центр соціально-психологічної допомоги максимальний строк перебування особи у Центрі становить 90 днів. На підставі клопотань Львівського міського голови та особистих заяв ОСОБА_1 , остання протягом 2011-2014 років неодноразово зараховувалася у Центр, де їй разом із сином надавалося тимчасове проживання і харчування.
Разом з тим, під час перебування у Центрі відповідачка систематично порушувала правила внутрішнього розпорядку та умов договору про тимчасове перебування, що підтверджується відповідними актами
від 16 лютого 2012 року, від 23 вересня 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від 19 листопада 2015 року та від 25 листопада 2015 року. Крім того,
у порушення умов укладеного договору, ОСОБА_1 не докладала зусиль
для вирішення своїх соціальних проблем протягом терміну перебування
у Центрі. Згідно з акту соціального інспектування від 02 липня 2014 року житло за місцем реєстрації ОСОБА_1 є придатним для проживання,
але потребує ремонту. Кошти, які виділялись ОСОБА_1 для ремонту квартири, використовувалися нею не за призначенням. При цьому проблема насильства була усунена, так як з вересня 2011 року відповідачка зі своїм чоловіком не проживала, а 09 липня 2012 року шлюб між ними розірвано.
Враховуючи те, що максимальний строк перебування особи у Центрі становить 90 днів і строк перебування ОСОБА_1 у Центрі закінчився,
вона у добровільному порядку відмовляється звільнити займане нею приміщення, позивач – Центр соціальної-психологічної допомоги у Львівській області у липні 2014 року звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом у якому просив виселити ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із Центру, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року позов Центру задоволено. Виселено ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із Центру за адресою: АДРЕСА_1 .
Судами встановлено, що ОСОБА_1 порушувала умови договору про тимчасове перебування у Центрі, а саме вимоги пунктів 3.8, 3.9, 3.10., 3.11 цього договору, проживає у Центрі без належних правових підстав, оскільки строк тимчасового проживання згідно з наказу від 19 лютого 2014 року «Про зарахування ОСОБА_1 та 
ОСОБА_7 у Центрі» закінчився, а 09 вересня 2015 року видано наказ директора Центру про її відрахування, який є чинним на час ухвалення рішення суду у цій справі. При цьому складні життєві обставини, які були підставою для надання тимчасового притулку, а саме-психологічне насильство в сім`ї відповідачки, відпали, оскільки, шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_8 розірвано ще у 2012 році.
Також судами встановлено, що ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність звільнення житлового приміщення до 01 листопада 2015 року, проте добровільно звільнити займану кімнату відмовляється, тобто вона самоправно займає житлове приміщення, чим порушує права позивача. Будь-яких доказів на підтвердження факту правомірності проживання і користування спірним жилим приміщенням відповідачкою не надано. При цьому відповідачка та її син забезпечені житлом, однак протягом тривалого часу (на цей час вже понад 9 років) нею не вживається жодних заходів щодо приведення свого житла у належний стан, незважаючи на неодноразові отримання від держави допомоги з цією метою.
Виселення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_9 із Центру не буде надмірним тягарем та не призведе до порушення прав, гарантованих статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), оскільки їх подальше проживання, без достатніх правових підстав, порушує виконання Центром своїх завдань, зокрема, щодо надання притулку особам, які дійсно цього потребують.
Також судами встановлено, що ОСОБА_1 протягом терміну перебування у Центрі неодноразово порушувались правила внутрішнього розпорядку та умови договору про тимчасове перебування, що підтверджується відповідними актами від 16 лютого2021 року, від 23 вересня 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від 19 листопада 2015 року та від 25 листопада 2015 року.
08 серпня 2013 року було здійснено соціальне інспектування сім`ї
 ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено, що у квартирі 
АДРЕСА_2 зареєстровано 5 осіб, у тому числі,
 ОСОБА_1 , її син – ОСОБА_10 , 2009 року народження, квартира двокімнатна, загальною площею 44 кв. м, квартира власна, належить до житлово-будівельного кооперативу, наявні всі комунікації, заборгованість за житлово-комунальні послуги складає близько 22 тис. грн, помешкання придатне для проживання.
Згідно з акту обстеження умов проживання від 02 квітня 2014 року
квартири АДРЕСА_2 на підставі звернення
 ОСОБА_1 , встановлено, що умови для проживання дитини незадовільні, оскільки квартира потребує ремонту та генерального прибирання. Суттєвих перешкод для приведення житлового приміщення до належного стану не виявлено.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов у квартирі 
АДРЕСА_2 від 17 листопада 2015 року одна кімната придатна для проживання, але потребує генерального прибирання, решта квартири потребує ремонту та прибирання.
Отже, при наявності власного житла за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 з 2014 року по листопад 2016 року безпідставно займала кімнату у Центрі соціально-психологічної допомоги у Львівській області, довівши займану кімнату до непридатного для проживання стану. 
Відповідно до акту оцінки вартості матеріальних збитків нанесених Центу соціально-психологічної допомоги у Львівській області Гузар Л.Я. від 15 грудня 2016 року, за час проживання ОСОБА_1 у кімнаті №6 було знищено майно, стіни та підлогове покриття кімнати Центру та завдано збитків на суму 12485,91 гривень.
Як вбачаєтся з листа т.в.о. директора ЦСПД Голуб О.І. вих. №88 від 25 листопада 2016 року, такий був адресований ОСОБА_1 з повідомленням, що вона має припинити свої протиправні дії і негайно звільнити і прибрати захаращене її речами приміщення ЦСПД у Львівській області.
З заяви від 06 грудня 2016 року вбачається, що т.в.о. директора ЦСПД у Львівській області звернулась до Франківського ВП ГУНП у Львівській області, в якій просить зобов`язати ОСОБА_1 припинити порушення прав державного закладу, його працівників, мешканців та ПрАТ "Львівтурист", звільнивши кімнату №6 від своїх речей.
У відповіді №Оп-370/02/41/06/16 від 09 грудня 2016 року на вищевказану заяву, Франківський ВП ГУНП у Львівській області повідомив ОСОБА_4 , що з метою недопущення будь-якої антигромадської поведінки з громадянкою ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду.
Також 19 січня 2017 року т.в.о. директора Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області Голуб О.І. звернулась з листом за №1 до директора Львівської середньої спеціальної музичної школи-інтернату ім. С.Крушельницької. 
З вказаного листа вбачається, що «у вищевказаному закладі навчається ОСОБА_5 , 2009 року народження, який з матір`ю перебував у Центрі соціальної психологічної допомоги Л/о через незадовільний санітарно-технічний стан власної квартири з 03 листопада 2011 року по 10 червня 2014 року - офіційно, та з 10 червня 2014 року по 01 листопада 2016 року самовільно. 
Термін перебування ОСОБА_1 неодноразово було продовжено з огляду на наявність у неї малолітнього сина. 
Щороку ОСОБА_1 з обласного та міського бюджетів виплачувались значні грошові допомоги для проведення ремонту, проте умови за місцем реєстрації залишились незмінно незадовільними. 
Міжвідомчими комісіями, котрі виїжджали з інспектуваннями житла ОСОБА_1 було зафіксовано, що квартира є придатною для проживання, однак вимагає ремонту та генерального прибирання. 
За період свого офіційного, а пізніше самовільного перебування у Центрі ОСОБА_1 систематично наголошувались на належному виконанні батьківських обов`язків, а саме на належному вихованні сина, забезпеченні дитини житлом та відповідними умовами. 
В листі також зазначається, що після свого виселення з закладу 01 листопада 2016 року за грубі порушення та відсутність документів на проживання ОСОБА_1 покинула у приміщенні закладу свої та свого сина речі. 
Чисельні звернення адміністрації ЦСПД у Львівській області до ОСОБА_1 про її обов`язок забрати покинуті речі із приміщення державного закладу та припинити порушення прав власної дитини були проігноровані. 
Оскільки ОСОБА_11 є учнем і йому безперечно необхідні підручники, зошити, шкільне приладдя, теплий одяг, взуття та інші речі, а матір дитини, як зазначається самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. 
Просить директора Львівської середньої-спеціальної музичної школи-інтернату про участь у долі дитини та заклику матері до відповідального батьківства» (а.с.4)
Окрім цього, як вбачається з листа за підписом т.в.о. директора Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області О.Голуб скерованого на ім`я голови Львівської обласної державної Ради №17 від 04 березня 2016 року « ОСОБА_1 була зарахована у ЦСПД 03 листопада 2011 року як жертва психологічного насилля, яка не може повернутись за місцем реєстрації у зв`язку з незадовільним санітарно-технічним станом власного житла. 
За 4 роки її перебування, як зазначає т.в.о. директора ЦСПД, ОСОБА_1 зарекомендувала себе особою зверхньою, хамовитою, цинічною по відношенню до працівників закладу та клієнтів, постійно маніпулювала державними органами та інстанціями, виставляючи себе жертвою. 
В службовій записці зазначено, що патологічна неохайність ОСОБА_12 досягла вражаючих масштабів, котра несе загрозу здоров`ю її власної дитини та дітей клієнтів ЦСПД, у кімнаті, котра надавалась ОСОБА_1 для тимчасового перебування і на момент її поселення була чистою та в хорошому санітарному стані, однак за 5 років перебування ОСОБА_12 кімната центру доведена нею до жахливого антисанітарного стану, майно центру пошкоджене. 
Будучи державним службовцем, ОСОБА_1 використовує своє службове становище і відверто хизується тим, що їй покровительствує вище керівництво Львівської області. 
Також зазначається, що на неодноразових спільних консультаціях та нарадах ОСОБА_1 брала на себе зобов`язання привести у належний вигляд свою квартиру, захаращену побутовим і будівельним сміттям, провести генеральне прибирання і переїхати туди, звільнивши кімнату у ЦСПД, однак нічого з цього нею виконано не було, вплинути, порозумітись чи закликати виконувати умови перебування не видалось можливим, протягом п`яти років перебування ОСОБА_1 у ЦСПД всі клієнти постійно скаржились на загрозливу побутову неохайність та хамську і провокативну поведінку ОСОБА_1 » (126).
Системний аналіз змісту листа центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області від 19 січня 2017 року та службової записки на ім`я Голови Львівської обласної ради від 04 березня 2016 року не свідчить про втручання у приватне, особисте та сімейне життя ОСОБА_1 , поширення конфіденційної інформації про неї, розкриття персональних даних позивачки, а є критичною оцінкою певних фактів, які залишила після себе ОСОБА_1 у Центрі соціально-психологічної допомоги у Львівській області і діями спрямованими на захист свого права, зокрема звільнення кімнати від речей, відшкодування заподіяних збитків, приведення кімнати Центру до належного для проживання стану.
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. 
З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській областіпідлягає до задоволення, рішення Франківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області та т.в.о. директора Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області про визнання дій незаконними, втручання в особисте та сімейне життя, поширення конфіденційної інформації, розголошення персональних даних, посягання на честь та гідність, стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центру соціальної-психологічної допомоги у Львівській області 3360 гривень судових витрат. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.