ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/3582/20                Головуючий суддя І інстанції Карімов І. В.
Провадження № 22-ц/818/4609/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                         Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Тарасенко Олександри Валеріївни на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на отримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі з 17 квітня 2010 року до 15 січня 2014 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який проживає із позивачем знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_1 згідно ст. 180 СК України зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на дитину, є працездатним, не має інших аліментних зобов`язань.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 жовтня 2020 року до повноліття дитини.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.
Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив рішення скасувати, та стягнути з аліменти у розмірі 1500 грн.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він отримує дохід, який не перевищує мінімальної заробітної плати, оскільки звіти до податкового органу здаються щоквартально, тому нарахована заробітна плата зазначається поквартально, а не щомісячно.
Вважає, що судом не взято до уваги те, що матеріальний стан відповідача не дозволяє йому платити аліменти у розмірі 3000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, не перебуває на обліку у центрі зайнятості як особа, яка шукає рботу і не отримує державної допомоги як малозабезпечена особа. Вказує, що розмір аліментів у три тисячі гривен мінімально забезпечує потреби дитини у даний період його життя.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з  ОСОБА_1 з 17 квітня 2010 року до 15 січня 2014 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Волохово-Ярською сільською радою Чугуївського району Харківської області 25 червня 2010 року. (а.с.12).
23 квітня 2019 року після укладення нового шлюбу з ОСОБА_5 позивач змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 5). 
Згідно довідки № 03-10-39/1789 від 24.09.20 відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області ОСОБА_2 з 25 вересня 2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Згідно довідки КЖРЕП м. Чугуєва від 01.10.2020 року № 832 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і з нею проживає неповнолітній син ОСОБА_3 (а.с.14).
Задовольняючи частково вимоги позову суд першої інстанції визначив розмір аліментів з урахуванням права дитини на необхідний рівень життя.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.
Матеріали справи свідчить про те, що відповідач працевлаштований, має нестабільний дохід, оскільки згідно наданих Головним управлінням ДПС у Харківській області від 03 березня 2021 року № 3929 відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 його дохід за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. складає: ТОВ «Джміль» за березень 2020 року – 4679,62, звільнений 30.07.2020 року; СПД у Комінтернівському районі м. Харків: за березень 2020 року - 9850 грн.; за квітень 2020 року – 15300 грн. 
Відомостей щодо доходів ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_2 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідач у суді апеляційної інстанції не надав.
Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 отримує мінливий дохід та має дохід у розмірі мінімальної заробітної плати не спростовує висновки суду про можливість присудження аліментів у визначеній сумі, що притаманно при мінливому заробітку батька. 
Матеріали справи свідчить про те, що відповідач не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, у справі відсутні докази, що в його ситуації неможливо отримати роботу та отримувати належну зарплату, відповідач також не довів суду, що він позбавлений можливості вживати ефективні заходи для свого працевлаштування. 
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 А.В.Котелевець.

                                                                       О.М. Хорошевський.