ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4344/21	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1078/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря — Дідух М.Є.
та сторін — представника КНП “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради адвоката Авдєєнко В.В., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Магдич О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4344/21 за апеляційною скаргою Комунального неприбуткового підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення виготовлено 16 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради про визнання недійсним наказу про переміщення, поновлення на попередньому місці роботи та стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:
       у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради про скасування наказ № 95 від 23 лютого 2021 року, яким його лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР переміщено з 24 лютого 2021 року працювати на інше місце роботи, зокрема, лікарем-невропатологом в інсультне відділення зазначеного лікувального закладу та поновити на попередньому місці роботи; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що працював на посаді лікаря невропатолога амбулаторного поліклінічного відділу в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. 09 березня 2021 року його було ознайомлено із наказом генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, яким передбачено, що його лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки зазначеного лікувального закладу переміщують з 24 лютого 2021 року працювати на повну ставку лікарем-невропатологом інсультного відділення. У наказі зазначено, що видача обумовлена виробничою необхідністю та на підставі п. 2 ст. 32 КзпП України. При цьому, такий наказ «Про переміщення» виноситься відповідачем вдруге. Попередньо, ним у судовому порядку вже оскаржувався наказ комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 86 від 05.06.2020 року аналогічного змісту - «Про переміщення ОСОБА_1 », яким його було «переміщено» із займаної посади на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення цієї ж лікувальної установи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.01.2021 року, ухваленим у цивільній справі № 607/14453/20 було скасовано наказ відповідача № 86 від 05.06.2020 року «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено його на попередньому місці роботи, тобто на посаді лікаря-невропатолога амбулаторного поліклінічного відділу.
        23 лютого 2021 року наказом генерального директора комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 94 скасовано наказ № 86 від 05.06.20 «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено його на посаді лікаря-невропатолога в організаційно-методичний консультативний відділ поліклінічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з 23.06.2020 року. Однак, цього ж числа було прийнято новий наказ генерального директора комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. від 23 лютого 2021 року № 95, яким повторно, без його згоди змінено йому трудову функцію та переведено, незважаючи на зазначене судове рішення, на посаду лікаря невропатолога в інсультне відділення лікарні. Зазначений наказ йому доведено 09 березня 2021 року, після закінчення його листка непрацездатності, так як він перебував на лікарняному з 24 лютого по 05 березня 2021 року. 
       Вважає, що даний наказ є незаконним, суперечить вимогам трудового законодавства та підлягає визнанню судом недійсним, оскільки переміщення може здійснюватися тільки за умови, якщо не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Працюючи в амбулаторно-поліклінічному відділенні КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТМР лікарем-невропатологом, він здійснював амбулаторно-консультативний прийом хворих з психоневрологічними захворюваннями в кабінеті невролога згідно з графіком, затвердженим адміністрацією з 08:30 год. до 15:30 год. щоденно, крім суботи та неділі. Відповідно до оспорюваного наказу його «перемістили» в межах однієї установи в інсультне відділення, що має зовсім інший режим роботи та оплати праці. Нове місце роботи передбачає стаціонарне лікування неврологічних хворих в цілодобовому режимі у відділенні інтенсивної терапії з шкідливими умовами праці, що включає в себе роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, нічні чергування, роботу за змінним графіком, інше коло посадових обов`язків та інше робоче навантаження. 
       Вказує, що від часу прийняття спірного наказу, внаслідок незаконних дій відповідача через порушення своїх трудових прав, він переживає психологічне напруження, тривогу, стрес, погіршився стан його здоров`я, у нього з`явилась роздратованість, занепокоєння, порушився сон, він відчуває безвихідь та розчарування, а тому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 50000 гривень. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, виходив із сили, глибини та тривалості його негативних переживань, кількість потраченого часу та зусиль, які довелось та ще доведеться витрати на відновлення порушеного права. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради про визнання недійсним наказу про переміщення, поновлення на попередньому місці роботи та стягнення моральної шкоди — задоволено частково.
       Скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради В.В. Шкробота № 95 від 23 лютого 2021 року, яким переміщено ОСОБА_1 з 24 лютого 2021 року з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення на інше місце роботи на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення та поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.
       Стягнуто із Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 35000 гривень моральної шкоди.
       У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
       Стягнуто із Комунального некомерційного підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради в дохід держави 1816 гривень судового збору.
       Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи допущено до негайного виконання.
       В апеляційній скарзі Комунальне неприбуткове підприємство “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року та винести нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що в підтвердження завдання позивачу моральної шкоди внаслідок переведення останнього на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто жодних доказів.
       Як видно з мотивувальної частини рішення, суд дійшов висновку, що мало місце незаконне переведення, а не переміщення позивача на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення на підставі наказу відповідача № 95 від 23.02.2021 року. До такого висновку суд прийшов з огляду на ту обставину, що мали місце зміна істотних умов праці, в той час, як переміщення не передбачає зміну істотних умов праці працівника.
       Та обставина, що внаслідок переміщення на іншу посаду для позивача на новому місці роботи змінились істотні умови праці, не може свідчити про незаконність наказу про переміщення позивача і не може бути підставою для скасування такого наказу.
       Про зміну істотних умов праці на новому місці роботи позивач був повідомлений 23.06.2020 року шляхом ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором та посадовою інструкцією, про що свідчить підпис його в журналі ознайомлення працівників з локальними нормативними актами.
       Переміщення позивача було обумовлено виробничою необхідністю — недостатньою кількістю лікарів-невропатологів в інсультному відділенні КНП “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” ТОР, а також ліквідацією відділу та, відповідно посади, в якому раніше працював та яку обіймав позивач, що підтверджується штатним розписом, а також наказом № 85 від 04.06.2020 року.
        ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Комунального неприбуткового підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради у якому зазначив, що апелянтом не враховано обставин, які були встановлені судом під час розгляду даної справи. Рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції вже був наданий висновок щодо незаконного переміщення його з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення та посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення, а також його поновлено на попередньому місці роботи.
       Проте незважаючи на дані судові рішення наказом від 23.02.2021 року № 95 у зв`язку із виробничою необхідністю його повторно переміщено і 24.02.2021 року на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення. Даними діями відповідач знову порушив законодавство про працю.
       Щодо моральної шкоди, то внаслідок незаконних дій відповідача він втратив сон, погіршився його стан здоров`я через постійні переживання, втрачено нормальні життєвих зв`язки, які вимагають додаткових зусиль для організації життя, постійні думки про те, що він вдруге втратив свою посаду на якій тривалий час виконував обов`язки внаслідок незаконного переведення його без його згоди на іншу посаду у шкідливих умовах праці.
       Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
       Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
       У судовому засіданні представник Комунального неприбуткового підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради Авдєєнко В.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.
        ОСОБА_1 та його представник адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу Комунального неприбуткового підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що 20 березня 1989 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у Тернопільську обласну клінічну психоневрологічну лікарню на посаду лікаря-невропатолога 4 неврологічного відділення, згідно наказу № 24 від 20 березня 1989 року, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .
       Відповідно до наказу генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТМР № 85 від 04 червня 2020 року «Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби» проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення і утворення організаційно-методичного відділення. Консультативний прийом наказано забезпечити профільними спеціалістами за рахунок наявного кадрового потенціалу (а.с.7).
       Доказів про ознайомлення ОСОБА_1 із зазначеним наказом суду не надано.
       Згідно з записом № 15 від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 переміщено на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення на підставі наказу № 86 від 05 червня 2020 року.
       Як убачається із наказу генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР № 86 від 05 червня 2020 року у зв`язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1 лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки переміщено з 23 червня 2020 року працювати на повну ставку лікарем-невропатологом інсультного відділення, з оплатою праці згідно штатного розпису в межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором, без зміни істотних умов праці та оплати праці (а.с. 10).
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021, залишеним без зміни постановами Тернопільського апеляційного суду 26 травня 2021 року від та Верховного суду від 26 серпня 2021 року ухваленим у цивільній справі № 607/14453/20, задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської міської ради про скасування наказу про переміщення та поновлення на попередньому місці роботи та ухвалено: Скасувати наказ «Про переміщення ОСОБА_1 » № 86 від 05.06.2020 р. та поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.
       03 лютого 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/14453/20.
       Наказом генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР № 94 від 23 лютого 2021 року скасовано наказ по комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 86 від 05 червня 2020 року «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаду лікаря-невропатолога в організаційно-методичний консультативний відділ поліклінічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з 23 червня 2020 року. (а.с. 8)
       Наказом генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. № 95 від 23 лютого 2021 року у зв`язку з виробничою необхідністю переміщено ОСОБА_1 з 24 лютого 2021 року з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення на інше місце роботи на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення, з яким ознайомлений 09 червня 2021 року (а.с. 7).
       Згідно з розділом ІІІ Положення про амбулаторно-поліклінічне відділення ТОККПНЛ по обслуговуванню населення м. Тернополя, завданням підрозділу є виявлення хворих на психічні розлади шляхом проведення психіатричних оглядів, амбулаторне психіатричне обстеження, встановлення діагнозу та забезпечення підтримуючим лікуванням, здійснення консультативного або динамічного нагляду за хворими, вивчення та аналіз захворюваності населення, інші завдання, пов`язані з наданням консультативної, психотерапевтичної, діагностичної допомоги.
       Відповідно до Положення про організаційно-методичний відділ його завданням є здійснення аналітико-статистичної та організаційно-методичної роботи для забезпечення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони здоров`я та психіатричних закладів області (міста) комплексною інформацією проблем психічного здоров`я та організації надання психіатричної допомоги населенню; надання консультативної юридично-правової допомоги особам з психіатричними розладами; забезпечення надання консультативно-діагностичної допомоги; здійснення заходів щодо організації госпіталізації хворих та організаційно-методичних заходів із надання поліклінічної допомоги населенню.
       Посадовою інструкцією лікаря невролога кабінету обласного неврологічного прийому організаційно-методичного консультативного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі - ОМКВ ТОККПНЛ) визначено, що завданням та обов`язками лікаря невролога кабінету обласного неврологічного прийому ОМКВ ТОККПНЛ є: проведення консультативного прийому; надання консультативної неврологічної допомоги хворим на захворювання нервової системи в поліклініці; проведення організації і забезпечення надання кваліфікованої амбулаторно-поліклінічної допомоги хворим, що направляються з медичних закладів міста та області, а також звертаються самостійно; забезпечення повноцінного та якісного рівня обстеження хворих неврологічного профілю із залученням спеціалістів консультативного відділення та відділення функціональної діагностики; забезпечення прийому, обстеження, встановлення клінічного діагнозу, видача консультативного висновку про стан здоров`я хворих; забезпечення обстеження та комісійного огляду юнаків призивного віку; вирішення місця подальшого лікування (госпіталізації) хворих, оглянутих на прийомі (стаціонарне, амбулаторне, у інших спеціалістів), необхідність додаткових консультацій і обстежень; консультація (при потребі) хворих, направлених іншими спеціалістами, та з інших лікувально-профілактичних закладів, з видачею консультативного висновку; здійснення аналітичної роботи; здійснення керівництва і контролю за роботою підлеглого медперсоналу; участь у щотижневому огляді хворих у неврологічних стаціонарах; проведення щопіврічного звіту, участь у виїздах до профілактичних закладів області; аналіз випадків непрофільної госпіталізації.
       Згідно з п. 2.1. посадової інструкції лікаря-невропатолога інсультного відділення ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року лікар-невропатолог інсультного відділення застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, диференційної діагностики, лікування, реабілітації неврологічних хворих, надає їм швидку та невідкладну допомогу.
       Як убачається із Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих із гострими розладами мозкового кровообігу, затвердженого головним лікарем ТОККПНЛ ОСОБА_2 від 01 січня 2003 року, інсультне відділення входить до структури обласного діагностично-лікувального центру для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу.
       Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу завданням центру є організація та надання висококваліфікованої спеціалізованої діагностичної та лікувальної допомоги хворим із гострими розладами мозкового кровообігу із застосуванням сучасних методик лабораторного обстеження, інтенсивної консервативної терапії та ендоваскулярної нейрохірургії.
       Згідно Наказу № 36-к генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. від 16 березня 2021 року, лікарю-невропатологу інсультного відділення Ромазану С.В. надано відпустку на 46 календарних днів з 16 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року, без збереження заробітної плати, у зв`язку із карантином.
       При цьому, як убачається із графіку роботи медичного персоналу інсультного відділення за березень 2021 року позивач ОСОБА_1 працював у березні 2021 року в нічні години.
       Відповідно до п. 8 розділу 2 Колективного договору КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТМР тривалість роботи (зміни) встановлюється згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку.
       Правилами внутрішнього трудового розпорядку Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, затвердженими зборами трудового колективу, протокол № 2 від 20 травня 2008 року, встановлено, що для лікарів-невропатологів ОМКВ час роботи становить 33 години на тиждень. Час початку роботи для всіх працівників - 08 год. 30 хв., перерва для відпочинку та харчування - 15 хв. (з 13:00 до 13:15) У відповідних випадках тривалість щоденної роботи, в тому числі час початку і час закінчення щоденної роботи, а також перерви визначається графіками змінності. Для забезпечення цілодобового чергування лікарями відділення інтенсивної терапії кризових станів та інсультного відділення передбачено чергування до 17 годин за умови, що тривалість робочого часу протягом місяця не перевищує норму робочих годин.
       Згідно довідки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР від 02 лютого 2021 року № 13, ОСОБА_1 працює в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради на посаді лікаря-невропатолога інсультного відділення, графік роботи - позмінний.
       Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
       Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
       Згідно з ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
       Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
       У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
       Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору(спеціальність, кваліфікація, найменування посади).
       Пунктом 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами трудових спорів” від 06.11.1992 року № 9 та відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. 
       Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.
       Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
       Зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті.
       Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.
       Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01.11.2017р. у справі № 6-1471цс17, норма ст. 32 КЗпП України трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Таким чином, якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій.
       Виходячи зі змісту частини третьої статті 32 КЗпП України, зміна істотних умов праці включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Перелік істотних умов праці не є вичерпним.
       Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (частина третя статті 32 КЗпП України).
       Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (частина четверта статті 32 КЗпП України).
       Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
       Звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.
       04 червня 2020 року у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТМР проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення, у якому позивач працював лікарем невропатологом, і утворення організаційно-методичного відділення, консультативний прийом у якому передбачено за рахунок профільних спеціалістів із наявного кадрового потенціалу. Попередніми рішеннями судів доведено, що з 23 червня 2020 року, тобто з дня видачі оспорюваного наказу, позивач почав працювати у шкідливих умовах праці, що підтверджується листом КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» від 28 серпня 2020 року, відповідно до якого посада лікаря-невропатолога амбулаторно-поліклінічного відділення, попередня посада позивача, не належить до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, а посада лікаря-невропатолога інсультного відділення - належить до таких робіт, у зв`язку з чим з 23 червня 2020 року йому підвищено посадовий оклад у розмірі 15 %, у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці (а.с. 65-67).
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року, залишеним без зміни постановами Тернопільського апеляційного суду від 26 травня 2021 року та Верховного суду від від 26 серпня 2021 року встановлено, що після переміщення позивача на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення позивач почав працювати у шкідливих умовах праці, що свідчить про те, що ОСОБА_1 підвищено посадовий оклад у розмірі 15%, у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці.
       Матеріалами даної справи доведено, що ще 23 червня 2020 року змінилися трудові обов`язки ОСОБА_1 на посаді лікаря-невропатолога інсультного відділення, оскільки характер роботи у вищевказаному відділенні суттєво відрізняється від характеру роботи в організаційно-методичному консультативному відділенні, в якому ОСОБА_1 працював до переміщення, зокрема змінились його функціональні обов`язки: з консультативного прийому, надання консультативної неврологічної допомоги, організації і забезпечення надання амбулаторно-поліклінічної допомоги, здійснення аналітичної роботи - на швидку та невідкладну допомогу, лікування, діагностику та реабілітацію неврологічних хворих в умовах стаціонару. 
       Робота в інсультному відділенні обумовлюється змінним графіком, тривалістю, нічними чергуваннями. Таким чином, робота позивача лікарем невропатологом у організаційно-методичному консультативному відділенні та в інсультному відділенні істотно відрізняється між собою за функціональними обов`язками, тобто після переміщення позивач повинен виконувати інші трудові функції і працювати у шкідливих умовах праці. Отже, даним рішенням було встановлено, що позивачу було змінено істотні умови праці, у зв`язку із чим відповідач мав його попередити за два місяці про такі зміни і у випадку згоди позивача на продовження роботи перевести його на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення, чи у випадку незгоди на продовження роботи звільнити на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Фактично відбулось переведення ОСОБА_1 на іншу роботу без його згоди, яке названо переміщенням. 
        Стаття 82 частина 5 ЦПК України вказує, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
       Судом першої інстанції доведено, що поновивши ОСОБА_1 на попередньому місці праці, відповідач повторно видає наказ № 95 про його переміщення в інсультне відділення, не попередивши про істотні зміни в роботі.
       Доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_1 було повідомлено ще 23.06.2020 року про зміну істотних умов праці, підписанням ознайомлення з посадовою інструкцією, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини стосувались попереднього звільнення і не є конкретизованими відносно особи, яка підлягає звільненню, а містять загальні положення для всіх працівників. В наказі № 95 відповідача щодо зміни істотних умов праці позивача матеріали справи не містять, а спростовуються тим, що у зв`язку з переміщенням останнього на іншу посаду змінились його функціональні обов`язки, підвищилась оплата праці на 15 відсотків, робота в нічні зміни.
       Так, виходячи з посадової інструкції невролога кабінету ОМКВ ТОККПНЛ, Положення про огранізаційно-методичний відділ, Положення про амбулаторно-поліклінічне відділення ТОККПНЛ, посадової інструкції лікаря-невропатолога інсультного відділення, Положення про інсультне відділення та Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу, характер роботи в інсультному відділенні суттєво відрізняється від характеру роботи в організаційно-методичному консультативному відділенні, в якому позивач працював до переміщення, зокрема змінились його функціональні обов`язки: з консультативного прийому, надання консультативної неврологічної допомоги, організації і забезпечення надання амбулаторно-поліклінічної допомоги, здійснення аналітичної роботи - на швидку та невідкладну допомогу, лікування, діагностику та реабілітацію неврологічних хворих в умовах стаціонару. Крім того, робота в інсультному відділенні обумовлюється змінним графіком, тривалістю, нічними чергуваннями. Наведене свідчить, що робота позивача лікарем невропатологом у організаційно-методичному консультативному відділенні та у інсультному відділенні істотно відрізняється між собою за функціональними обов`язками, тобто після переміщення позивач повинен виконувати інші трудові функції та працювати у шкідливих умовах праці. 
       На момент видачі оспорюваного наказу було очевидним, що збереження позивачу попереднього графіку та інших істотних умов праці буде неможливим. Наведене передбачає збереження для працівника істотних умов праці при переміщенні. Однак істотні умови праці позивача з моменту його переміщення змінились.
       Так, з моменту переміщення, а саме з 24 лютого 2021 року змінилась щонайменше одна істотна умова праці - робота у шкідливих і важких умовах. Крім того, змінились і трудові функції позивача.
       Отже, фактично відбулось переведення позивача на іншу роботу без його згоди, яке названо переміщенням, незважаючи на те, що істотні умови його праці змінились.
       Крім того, відповідач 23.02.2021 року наказом № 94 скасовуючи наказ № 86 від 05.06.2021 року про переміщення ОСОБА_1 був залишений на посаді лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділу поліклінічного відділення КНП “Тернопільська ОКПНЛ”.
       Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вищевказаними протиправними діями відповідача, як роботодавця, порушено трудові права позивача, а тому скасував наказ КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» про переміщення від 23 лютого 2021 року № 95 та поновив ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.
       Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що позивача було переміщено на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення без зміни істотних умов праці, оскільки позивач продовжив роботу за тією ж спеціальністю, кваліфікацією і посадою, що була передбачена трудовим договором на попередньому місці роботи, в межах однієї і тієї ж юридичної особи та в одній і тій самій місцевості, так як вказана норма передбачає не лише те, що переміщення має відбуватись у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, а й те, що робота у межах цієї спеціальності, кваліфікації чи посади має бути обумовлена трудовим договором, що не було дотримано відповідачем та не повідомлено за два місяці.
       Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.
       Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України .
       Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди” під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
       Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди” судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Відтак, незаконне переведення позивача на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення завдало позивачу моральної шкоди, що полягає у пережитих ним моральних стражданнях та втратою нормальних життєвих зв`язків.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 19.02.2018 року у справі №640/14909/16.
       Таким чином, колегія суддів погоджується із визначеною судом першої інстанцією сумою моральної шкоди у розмірі 35000 грн, оскільки суд при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди виходив із засад розумності та справедливості.
       Доводи апеляційної скарги про те, що зміна істотних умов праці позивача не може свідчити про незаконність спірного наказу відповідача суперечать положенням частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП України, аналіз яких свідчить про те, що переведення працівника на іншу роботу, в якій змінились істотні умови праці, можливе лише з його згоди.
       Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що мотивувальна частина рішення відрізняється від резолютивної в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки резолютивна частина рішення має більш юридичну силу.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Комунального неприбуткового підприємства “Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року залишити без змін
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційні інстанції покласти на заявника в межах ним понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак