ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року                                                                              Справа № 320/12877/20

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                              Грибан І.О., Карпушової О.В., 
за участі секретаря                     Сакевич Ж.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України 
у Київській області

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач) про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови № 11807-16952/О-02/8-1000/20 від 12.11.2020 у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.ст.   50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Бородянського районного суду Київської області від 03.07.2020 у справі №2-а/1006/5327/12; 
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії та виплатити ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 на підставі закону по інвалідності з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і постанови Бородянського районного суду Київської області від 03.07.2020 у справі № 2-а/1006/5327/12, з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 було відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском Позивачкою строку звернення до суду за відсутності поважних причин.
Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що законодавством установлено шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду, але Позивачка такий строк пропустила та поважних причин його пропуску не навела.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а також просить визнати наведені нею причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними.
При цьому, Апелянтка зазначає, що перед тим, як залишити позовну заяву без розгляду, суд відкрито провадження в цій справі і відповідну ухвала суду ніким не оскаржена та не скасована.
Разом з тим, Апелянтка вказує, що 07.04.2021 рішенням Конституційного Суду України були відновлені права потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, але станом на час звернення з цим позовом у 2020 році вона не знала і не могла знати про таке рішення КС України.
Також, Апелянтка посилається на практику Верховного Суду у справах №№   240/12017/19, 646/6250/17, 646/6250/17, 635/7878/16, 164/1904/14-ц, 522/2738/17, 676/1557/16-ц, 493/1867/17, 201/9987/17, 1140/3136/18 та стверджує, що строк звернення до суду з цим позовом нею пропущено з об`єктивних причин, які не залежали від її волі, зокрема внаслідок прийняття Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України неконституційних законів і нормативних актів, а також через загострення політичної ситуації у країні, події на Майдані, війни на Донбасі, анексію Криму.
На переконання Апелянтки зазначені обставини безпідставно не були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання щодо поновлення їй строку звернення до суду з цим позовом та залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
23.11.2021 о 13:50 год. у судове засідання учасники справи не з`явилися та причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Висновки суду апеляційної інстанції.
З наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду розпочинається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно зі ст. ст. 42, 44, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом Пенсійного фонду за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Відповідно до п. 4.9 указаного Порядку у разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №   510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №340/1019/19).
Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії, звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.    
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, при зверненні 30.11.2020 до суду з позовом про визнання протиправними дій Відповідача та його зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 Позивачкою було пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, а тому позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.
Доводи Апелянтки про те, що перед тим, як залишити позовну заяву без розгляду, суд відкрив провадження в цій справі і відповідна ухвала ніким не оскаржена та не скасована, судова колегія відхиляє, оскільки частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України прямо передбачено повноваження суду залишити позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде встановлено факт пропуску позивачем відповідного строку звернення до суду за відсутності поважних причин.
Доводи Апелянтки про те, що 07.04.2021 рішенням Конституційного Суду України були відновлені права потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, але станом на час звернення з цим позовом у 2020 році вона не знала і не могла знати про таке рішення КС України, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини виникли після звернення до суду з цим позовом.
Твердження Апелянтки про те, що строк звернення до суду з цим позовом нею пропущено з об`єктивних причин, які не залежали від її волі, зокрема внаслідок прийняття Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України неконституційних законів і нормативних актів, а також через загострення політичної ситуації у країні, події на Майдані, війни на Донбасі, анексію Криму, судова колегія відхиляє як необґрунтовані.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що з апеляційної скарги не вбачається, яким чином зазначені події унеможливили звернення Позивачки до суду з цією позовною заявою протягом майже шести років.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що практика Верховного Суду у справах №№ 240/12017/19, 646/6250/17, 646/6250/17, 635/7878/16, 164/1904/14-ц, 522/2738/17, 676/1557/16-ц, 493/1867/17, 201/9987/17, 1140/3136/18, на яку посилається Апелянтка, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, а навпаки - підтверджує необхідність застосування відповідних процесуальних строків та враховується судом при вирішенні цього спору.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції повно встановлено обставини та правильно вирішено питання про залишення позовної заяви в цій справі без розгляду.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 23 листопада 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      І.О. Грибан

                                                                                                      О.В. Карпушова