КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
Справа № 761/17269/20                Головуючий у 1 інстанції: Притула Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/15816/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 листопада 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                    Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Верланова С.М.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Негоди Вікторії Вадимівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,  наухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 04 серпня 2021 року про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Білдінг Груп», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитер-інвест», про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав,-
 
в с т а н о в и в:
 
15 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київ Білдінг Груп», третя особа: ТОВ «Кондитер-інвест», про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав. Зазначила, що 30 березня 2021 рокуШевченківським районним судом м. Києва в даній справі було ухвалено рішення, в якому не було вирішено питання про відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу. ОСОБА_1 просила ухвалити додаткове рішення про стягнення з ТОВ «КиївБілдінгГруп» на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення суду. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні зави про відшкодування витрат  на правничу допомогу через ненадання доказів відправлення копії детального опису наданих адвокатом  послуг іншим учасникам справи. Розмір винагороди за надання правничої допомоги визначений у договорі  у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється залежно від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Сума витрат на правничу допомогу була зазначена ще у позовній заяві, а тому відповідач був обізнаний про наявність вимог про відшкодування таких витрат, їх розмір та мав можливість навести свої заперечення. Матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачкою послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції. Відтак, підстави для відмови у задоволенні заяви про відшкодування понесених витрат відсутні.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Білдінг Груп», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитер-інвест» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Білдінг Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 487 995,83 грн. та 4 879,96 грн. судового збору.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі про стягнення із ТОВ «Київ Білдінг Груп» витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в договорі про надання правничої допомоги не зазначено в якій саме справі вона надається, не надано розрахунку витрат, інших документів,  що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На порушення приписів ч.9 ст. 83 ЦПК України ОСОБА_1 не направила відповідачу копії документів щодо стягнення витрат на правову допомогу, чим позбавила його можливості спростовувати ймовірну співмірність витрат на правову допомогу
Колегія суддів не вбачає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому ч. 9 ст. 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц,  відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тобто, порушення позивачем приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а саме, не направлення відповідачу доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону (відповідача) можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що в свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатомОСОБА_1 була додана фотокопія детального опису наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.11.2019 р. Разом з тим, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України до заяви не було додано доказів направлення вказаних документів іншим учасникам справи, що позбавляє сторону відповідача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі  про стягнення із ТОВ «Київ Білдінг Груп» витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Негоди Вікторії Вадимівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,  залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.  

Суддя-доповідач                                                        Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І. 
 
                                                                                Верланов С.М.