ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року	Львів	Справа № 500/2228/21 пров. № А/857/12458/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я.,
                                                                                 Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Осташем А.В.) в справі № 500/2228/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) щодо відмови їй у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплачувати їй з 19.10.2020 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області нарахувати та провести виплату їй єдиною сумою невиплачену суму щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 19.10.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області подати Тернопільському окружному адміністративному суду протягом 30 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона набула право на щомісячну державну адресну допомогу до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656, оскільки досягла відповідного віку (85 років), є реабілітованою особою із числа тих, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі та є учасником бойових дій, тому вважає, дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у щодо відмови у призначенні та виплаті цієї допомоги протиправними.  

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосував норми матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у матеріалах пенсійної справи позивача не міститься інформація про участь у бойових діях в період Другої світової війни, тому підстав для встановлення пенсійної виплати в розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб відповідно до Постанови № 656 не має

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , є реабілітованою особою, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським обласним військовим комісаріатом 23.09.2020 (а.с. 9).
Позивач 08.02.2021 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з усіма необхідними документами для виплати їй щомісячної державної адресної допомоги як особі, якій виповнилось 85 років та є учасником бойових дій, в сумі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій», до якої серед іншого нею було долучено копію посвідчення учасника бойових дій (а.с. 20-21).
Проте, відповідач листом від 10.03.2021 № 811-689/П-02/8-1900/21 відмовив позивачці у виплаті зазначеної допомоги, з огляду на те, що в матеріалах її пенсійної справи відсутня інформація про безпосередню участь у бойових діях у період Другої світової війни (а.с. 10).

Не погоджуючись із відмовою відповідача, вважаючи її протиправною позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позивача наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій, тому відмова відповідача у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови № 656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною. З урахуванням вимог ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу, як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, щомісячну адресну допомогу до пенсії з 01.02.2021. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії єдиною сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 19.10.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили та щодо наявності підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції визнав передчасними і такими, що задоволенню не підлягають. 
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для допущення до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу спірної щомісячної адресної допомоги до пенсії у межах суми стягнення за один місяць та зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили. 

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) (в редакції, чинній на час в виникнення спірних відносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою КМУ від 12.05.1994 № 302 затверджено «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі – Положення №302) відповідно до пунктів 2, 3 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».
У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 цього Положення).
При цьому колегія суддів зазначає, що вищезазначені норми не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.

Як видно з матеріалів справи, 23.09.2020 позивачці Тернопільським обласним військовим комісаріатом видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого вона є учасником бойових дій.
Посвідчення видане відповідно до пункту 16 статті 6 Закону № 3551-XII, за змістом якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанської армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку набула статус учасника бойових дій. Вказаного статусу вона не позбавлена та має право на пільги встановлені для осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни.

З огляду на наданий статус, визначені для вказаної категорії осіб пільги, у ГУ ПФУ в Тернопільській області відсутні повноваження для перевірки підстав для надання / отримання такого статусу особою, відтак, заперечення відповідача у цій частині суд оцінює критично.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідач здійснює доплату (підвищення, цільова допомога) до пенсії ОСОБА_1 , саме як учаснику бойових дій з 19.10.2020 у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується листом від 01.03.2021.

Пунктом 1 Постанови № 656 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.
Абзацом третім пункту 1 вказаної Постанови № 656 передбачено, що щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи. При цьому, фінансування щомісячної державної адресної допомоги до пенсії згідно пункту 3 вказаної Постанови здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Як видно з матеріалів справи, позивачці виповнилося 96 років та щомісячний розмір її пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) станом на час звернення не перевищував 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим ОСОБА_1 , набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою № 656.
Своє право на отримання вказаної допомоги позивачка реалізувала шляхом звернення 08.02.2021 до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, проте їй було відмовлено з огляду на посвідчення учасника бойових дій без нового бланку-вкладки.
Разом з тим, як уже вказано вище, відповідно до вимог Положення № 302, належним документом, що підтверджує статус ветеранів війни, є відповідне посвідчення, у тому числі й посвідчення “Учасника бойових дій”.

Тобто, відмова ГУ ПФУ в Тернопільській області у призначенні позивачці щомісячної державної адресної допомоги до пенсії до розміру 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог Постанови № 656, суперечить вимогам чинного законодавства та є протиправною.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в адміністративній справі № 500/2228/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький