ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 р.	Справа № 440/1959/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання  Мироненко А.А.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. (ухвалене  суддею Сич С.С., повний текст якого складено 11.06.2021 р.)  по справі № 440/1959/21
за позовом ОСОБА_1      
до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради                         
про визнання бездіяльності протиправною стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
09.03.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, в якому, з урахуванням уточнень просив: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради у невиплаті позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування за шість місяців; стягнути з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь позивача 275192,22 грн. середньої заробітної плати за шість місяців; стягнути з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись  із рішенням суду першої  інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. та прийняти рішення,   яким    задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 4 ст.   229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного суду України, у зв`язку з неявкою в судове   засідання   всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , 27.01.2015 р. ОСОБА_1 прийнятий слюсарем-інструментальником 3 розряду в цех з ремонту паливної апаратури по переведенню з ВП "Моторвагонне депо Полтава" ДП "Південна залізниця" за домовленістю між керівниками.
Державне підприємство "Південна залізниця" реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та утворено регіональну філію "Південна залізниця".
ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з переходом на виборну посаду, п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 131-133).
Рішенням першої сесії сьомого скликання Ленінської районної у м. Полтаві ради від 08.12.2015 р. "Про затвердження результатів виборів заступника голови Ленінської районної у місті Полтава ради" вирішено вважати депутата ОСОБА_1 обраним заступником голови Ленінської районної у місті Полтаві ради (а.с. 7).
Рішенням восьмої сесії сьомого скликання Подільської районної в м. Полтаві ради від 23.06.2016 р. "Про внесення змін до назви виконавчого комітету та рішень ради" вирішено змінити назву виконавчого комітету, виконавчих органів ради та структурних підрозділів виконавчого комітету "Ленінський" на "Подільський" у всіх словосполученнях, відмінках та родах (а.с. 8).
Рішенням першої сесії восьмого скликання Подільської районної в м. Полтаві ради від 09.12.2020 р. "Про початок повноважень депутатів Подільської районної в м. Полтаві ради восьмого скликання" вирішено прийняти до відома факт початку повноважень депутатів Подільської районної в м. Полтаві ради восьмого скликання (зворот а.с. 7).
ОСОБА_1 працював на посаді заступника голови Подільської районної в м. Полтаві ради сьомого скликання у період з 10.12.2015 р. по 09.12.2020 р., 09.12.2020 р. ОСОБА_1 звільнений з посади заступника голови Подільської районної в м. Полтаві ради, у зв`язку з закінчення строку повноважень депутата на підставі ч. 2 ст. 56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи.
Позивач звернувся до виробничого підрозділу "Локомотивне депо Полтава" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" та отримав довідку виробничого підрозділу "Локомотивне депо Полтава" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" № 208 від 10.12.2020 р., за змістом якої на день звернення ОСОБА_1 про поновлення на його попередній посаді слюсар-інструментальник 3 розряду, у зв`язку з закінченням строку повноважень депутата, підприємство надати попередню або запропонувати рівноцінну роботу йому не може, у зв`язку з проведенням реструктуризації локомотивного господарства АТ "Укрзалізниця". Питання працевлаштування буде розглянуте після реструктуризації (а.с. 11, 66).
ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради з заявою від 11.12.2020 р., у якій просив прийняти рішення (видати розпорядження) щодо виплати йому середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування (а.с. 65).
За результатами розгляду вказаної заяви позивачу надано відповідь листом Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради від 20.01.2021 р. № 02.1-17/889, в якому зазначено, що підстави для виплати середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування відсутні (а.с. 60).
Вважаючи протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради щодо виплати позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування за шість місяців в загальній сумі 275192,22 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає   Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР   (надалі - Закон №280/97-ВР).
Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону №280/97-ВР, на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2   ст. 6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у поза робочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 118 Кодексу законів про працю України   (далі -   КЗпП України) встановлено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до   закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі.
Аналіз наведених правових норм вказує, що законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.08.2020 у справі №174/445/16-а, від 26.12.2019 р. у справі №570/3880/16-а.
Отже, саме перебування у трудових відносинах безпосередньо до обрання на виборну посаду і є підставою для реалізації гарантій передбачених   статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.01.2015 р. ОСОБА_1 прийнятий слюсарем-інструментальником 3 розряду в цех з ремонту паливної апаратури по переведенню з ВП "Моторвагонне депо Полтава" ДП "Південна залізниця" за домовленістю між керівниками. 01.12.2015 Державне підприємство "Південна залізниця" реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та утворено регіональну філію "Південна залізниця". 10.12.2015 ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з переходом на виборну посаду, п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 131-133).
Рішенням першої сесії сьомого скликання Ленінської районної у м. Полтаві ради від 08.12.2015 р. "Про затвердження результатів виборів заступника голови Ленінської районної у місті Полтава ради" вирішено вважати депутата ОСОБА_1 обраним заступником голови Ленінської районної у місті Полтаві ради (а.с. 7).
Отже, до обрання на посаду заступником голови Ленінської районної у місті Полтаві ради (пізніше Подільської районної у місті Полтаві ради) позивач працював слюсарем-інструментальником 3-го розряду у структурному підрозділі філії підприємства ПАТ "Українська залізниця" (на даний час АТ "Українська залізниця").
Судовим розглядом встановлено, що на дату звернення ОСОБА_1 до виробничого підрозділу "Локомотивне депо Полтава" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про надання йому попередньої роботи слюсаря-інструментальника 3-го розряду штатним розписом по вказаном) підрозділу було передбачено дві посади слюсаря-інструментальника 3-го розряду. Втім зазначені посади не є вакантними, їх обіймають інші працівники (особи з інвалідність другої групи), що підтверджується наказами від 12.03.2019 р. № 47/ОС та від 04.06.2019 р. № 116/ОС (а.с. 96-101). Іншої рівноцінної роботи слюсарю-інструментальнику 3-го розряду у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Полтава" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" станом на 10.12.2020 р. немає.
З листа АТ "Укрзалізниця" від 16.04.2021 р. встановлено, що станом на 28.12.2020 р. у підрозділах регіональної філії вакантними були дві посади слюсаря-інструментальника, а саме 3 розряду у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Гребінка" та 6 розряду у виробничому підрозділі "Вагонне депо Харків-Сортувальний", на підтвердження чого до матеріалів справи надано відомості про вакантні посади станом на 28.12.2020 р. з переліком всіх вакантних посад по підрозділам філії станом на 28.12.2020 р. Проте, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на цю обставину, оскільки статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що  обов`язковою умовою є надання депутату попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації, а в спірних правовідносинах роботодавець надав відповідь позивачу про відсутність попередньої роботи та не пропонував позивачу роботу, зазначену в листі АТ "Укрзалізниця" від 16.04.2021 р., а позивачем не надавалась згода на таку роботу.
Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що у зв`язку з неможливістю працевлаштування на попередній посаді, позивач має право на отримання середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Зі змісту позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати вбачається, що позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за шість місяців, хоча із цим позовом до суду він звернувся 09.03.2021 р., тобто до закінчення шестимісячного строку, встановленого статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанціїї вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р.
Разом з цим, враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду, суд апеляційної інстанціїї вважає необхідним відмовити в частині задоволення вищевказаної позовної вимоги з 10.03.2021 р., оскільки в цій частині вимога заявлена на майбутнє.
Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100   (в подальшому - Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку №100, збереження заробітної плати у всіх інших випадках, до яких відноситься вимушений прогул, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 3 Порядку №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно із п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Із вищевказаної довідки, суд апеляційної інстанції встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становить 1239,60 грн. (45865,37 грн.(сума заробітної плати за два останні місяці) / 37 (кількість робочих днів за останні два місяці)) або середньомісячна – 22932,69 грн. (45865,37 грн. (сума заробітної плати за два останні місяці) / 2 (кількість місяців).
Розрахунок суми середньої заробітної плати: 1239,60 грн.(середньоденна заробітна плата) * 60 (кількість робочих днів за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р.) = 74376 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середню заробітну плату в сумі 74376 грн. 
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позива1 оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Із врахування вищезазначених правових норм у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння йому відповідачем Виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.
Відповідно   до   п. 2 ч. 1 ст.   315, п. 4   ч. 1 ст.   317   КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право   скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у   відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного   застосування норм   матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р.   та   прийняти   постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст.   243,   308,   311,   316,   322,   325,   326,   328,   329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. по справі № 440/1959/21 скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про  визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р.
Стягнути з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради (вул. Анатолія Кукоби, 39, м. Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 05384710) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) середню заробітну плату за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р. в розмірі 74376 (сімдесят чотири тисячі триста сімдесят шість) грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  05.10.2021 р.