Номер провадження: 22-ц/813/4202/21 
Номер справи місцевого суду: 1522/825/2012
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.10.2021                                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря – Стадніченка А.І.,
учасники справи:
заявник (позивач) - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року у складі судді Бондар В.Я., 
в с т а н о в и в:
У березні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. 
02.02.2012 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2012, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» борг у розмірі 923 875,59 грн та судові витрати. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікату виконавчих листів.
Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 03.08.2012 представнику стягувача було видано виконавчі листи щодо стягнення боргу та судових витрат з боржників. 23.05.2013 виконавчий лист №2-/1522/825/12, яким встановлено стягнути на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_2 борг у розмірі 923 875,59 грн, було пред`явлено на виконання до ДВС ВДВС Красногвардійського РУЮ АРК. Але станом на день звернення зі скаргою, виконавчі листи на адресу стягувача не надходили. Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчих листів був перерваний їх пред`явленням 23.05.2013. Загальновідомою обставиною є той факт, що з кінця лютого 2014 року АР Крим є окупованою територією, правовий зв`язок з якою відсутній, що дає переконливі докази втрати виконавчого документа, який знаходився на виконанні державного виконавця УДВС ГУЮ в АРК м. Сімферополь. В апеляційній скарзі банк послався на рішення ВС у справах №61-7658ск19 від 18.06.2019, №755/16101/18 від 19.06.2019.
Представник ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання 05.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань, про відкладення розгляду справи не заявив.
Відповідачі 05.10.2021 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Поштові повідомлення про вручення їм судових повісток неодноразово поверталися з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до запиту апеляційного суду щодо доступу до персональних даних, ОСОБА_1 по м. Одеса та Одеській області не значиться. ОСОБА_2 у 2014 змінила прізвище на ОСОБА_3 та як ОСОБА_3 зареєстрована з 21.01.2009 за адресою: АДРЕСА_1 . Саме на вказану адресу відповідачам надсилалися повідомлення про розгляд справи. 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В). 
З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).
Отже, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи без участі сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 22.10.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).
19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).
Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3рп/2010 у справі № 1-7/2010 зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, ст. 431 ч.1 ЦПК України.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу (ст. 433 ч. ч.1,2,4 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать, що на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2012, Приморським районним судом м. Одеси 03.08.2012 видано виконавчий лист №2/1522/825/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 923 875,59 грн та судові витрати. Строк пред`явлення до виконання до 24.05.2013.
23.05.2013 оригінал виконавчого листа разом з заявами про відкриття виконавчого провадження надіслано до ДВС ВДВС Красногвардійського РУ Автономної Республіки Крим.
13.06.2013 постановою державного виконавця ВДВС Красногвардійського РУ юстиції відкрито виконавче провадження на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа №2/1522/825/12, отже виконавчий лист перебував на виконанні у вказаному відділі виконавчої служби.
Будь-які відомості про те, що виконавчий лист повертався державним виконавцем відділу ВДВС Красногвардійського РУЮ АР Крим стягувачу, а також те, що рішення суду про стягнення кредитної заборгованості виконано - відсутні.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, наявні у справі докази свідчать про втрату оригіналу виконавчого листа, що унеможливлює виконання рішення суду, а тому враховуючи відсутність відомостей щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, з причин, які не залежали від волі стягувача, видача дублікату виконавчих листів є виправданим та законним заходом спрямованим на належне виконання рішення суду.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити заяву стягувача та видати дублікат виконавчого документа з поновленням строку для пред`явлення його до виконання.
При цьому та обставина, що строк пред`явлення даного виконавчого документа закінчився, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про його видачу, зважаючи на процесуальний принцип обов`язковості судового рішення та обставини саме даної справи, пов`язані з унеможливленням виконання рішення, а також наявність підстав для поновлення строку з огляду на викладені обставини.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення строку на пред`явлення їх до виконання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення заяви стягувача.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року скасувати.
Заяву представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання задовольнити.
Видати дублікат виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси 03.08.2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором ML-501/175/2008 від 10.07.2008 у розмірі 923 875 (дев`ятсот двадцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн 59 коп., що складається з заборгованості за кредитом-832 544,16 гривень, суми відсотків за користування кредитом-80 212,77 гривень, суми пені за прострочення виконання зобов`язань -11 043,66 гривень, суми штрафних санкцій-75 гривень.
Поновити Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 22.10.2021.

Головуючий: 

Судді: