ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м  У к р а ї н и

14 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13130/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Дніпропетровської області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року (головуючого судді Коренев А.О.) по адміністративній справі № 160/13130/20, розглянутої у загальному позовному провадженні,
за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеь, -

                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець     ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідача Головного    управління ДПС у Дніпропетровській   області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ  ДПС у Дніпропетровській області № 0008803306, №008813306, №0008853306, №0008843306 від 18.03.2020 року; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0008823306 від 18.03.2020 року.
В обґрунтування позову посилається на відсутність порушень податкового –законодавства, та протиправність прийнятих податковим органом рішень та вимоги , які є необґрунтованими, суперечать дійсним обставинам справи, мають характер суб`єктивних припущень та не відповідають вимогам діючого законодавства України.
У відзиві на позов відповідач посилається на неправомірність доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вважає правомірними проведену перевірку, винесені на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02. 2021 року позов  задоволено частково, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 0008803306 від 18.03.2020 року, №0008813306 від 18.03.2020 року,  податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровської області про сплату боргу (недоїмки)    №0008823306 від 18.03.2020 року. В іншій частині позову відмовлено.
На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 8323,34 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального права, та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає, в зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем  проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018року, за результатами якої складено акт перевірки № 4716/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 28.01.2020 року.
Згідно висновків акту перевіркою встановлено порушення позивачем приписів   ПК України, а саме:
п.177.2, пп. 177.4.4, п. 177.4 ст.177 ПК, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 377991,27 грн., в тому числі: за 2017 рік - 254119,24грн., за 2018 рік -123872,03грн.;
п.1.2 п.161 прим.1 підр. 10 р. XX, ст.177 ПК,  в результаті чого донараховано військового збору за 2017- 2018 рр. в сумі 31499,27 грн. в тому числі: за 2017 рік - 21176,60 грн., за 2018 рік – 10 322,67грн.
п. 2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464 у результаті чого, з урахуванням вимог ч.5 ст. 8 Закону № 2464, визначено суму єдиного внеску фізичної особи - підприємця 218 098, 96 грн. в тому числі: за 2017 рік - 87573,84 грн., за 2018 рік - 130525,12 грн.;
п. 198.6 ст. 198 ПК , що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за жовтень 2017 року у сумі 283 грн.
п.201.4, абз.4 п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого у встановлені терміни не були складені податкові накладні та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних на занижені податкові зобов`язання в загальній сумі 62465,65 грн., в тому числі: березень 2017 р. - 7631,85 грн., квітень 2017 - 1471 грн. січень 2018 - 2643,87 грн., лютий 2018 - 20842,11 грн., березень 2018 - 2341,56 грн., вересень 2018 - 10666,59 грн.,    жовтень 2018 - 16868,67 грн.
абз.5 п. б ст.128 ГК України, п. 44.1 п. 44.3 ст. 44 п. 177.10 ст. 177 ПК України в частині не ведення книги обліку доходів та витрат за 2017 - 2018 року.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесені 18.03.2020 року  податкові повідомлення-рішення, а саме:
податкове повідомлення-рішення № 0008803306 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті фізичною особою за результатами річного декларування на суму 566 986,91 грн;
податкове повідомлення-рішення № 0008813306   про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 47 248,91 грн;
податкове повідомлення-рішення № 0008853306 ,яким нараховані  штрафні санкції на суму 31 232, 83 коп;
податкове повідомлення-рішення №0008843306 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 353,75 грн.
вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.03.2020 року №0008823306 по ЄСВ на суму 218 098,96 грн та Рішення № 0008833306 від 18.03.2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Оскаржені в адміністративному порядку акт, ППР та податкова вимога залишені без задоволення.
Не погодившись з такими рішеннями та вимогою податкового органу, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено положеннями ПК України.
У розумінні норм податкового законодавства об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зокрема п. 177.2 ст. 177 Кодексу, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Приписами п.177.4 ст. 177 ПК визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, до яких належать: - витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1); - витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2); - суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп.177.4.3); - інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 177.4.4).
Положеннями пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК визначено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд першої інстанції вірно зазначив, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з її здійсненням.
Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПК . Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу    є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує)    факт операції.
У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).
Згідно із ч.1,2 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що у податковому обліку підлягають відображенню господарські операції, які фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС щодо достовірності доказів.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Матеріали справи свідчать, що на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем контролюючому органу надано копії фінансово-господарських документів по взаємовідносинам з контрагентами, а саме: Договір поставки № Д-31 від 12.12.2016 року (курятини) м`яса птиці та продукти його переробки між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» (том 1 а.с. 144-150).
В період з 01.01.2017р. по 31.12.2018 року. ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» поставлено товар  на адресу ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 5943292,62 грн., ( в т.ч. ПДВ 990548,77 грн) за адресою м.Кривий Ріг вул.Тесленка,22, площею 50 кв.м. , що підтверджено видатковими накладними, тарними накладними, та товарно-транспортними накладними.
Придбання позивачем вказаного товару у ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський». не заперечувалось відповідачем.
Згідно акту перевірки господарські    взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 з контрагентами здійснювались на підставі наступних документів:
у 2017 році з ПП «Майстербудрівне» згідно видаткових та податкових накладних на продаж курятини на загальну суму 54617,1 грн, (т.1 а.с. 169-180).
у 2018 році з ТОВ «Фронтмаунт компані» згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2018 № 3008/18,  видаткових та податкових накладних   на продаж курятини на загальну суму 165211,56 грн, (т.1 а.с. 148-150, 230-250, т. 2 а.с. 1-23).
у 2018 році  з «ТОВ «Голтрейд ЛТД» згідно видаткових та податкових накладних на продаж курятини на загальну суму 154965,24 грн. (т. 2 а.с. 63-96).
Вказані кошти від  контрагентів надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 .
Матеріали справи свідчать, що позивачем реалізація придбаного товару у    ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» здійснювалась в день його отримання, і зазначнені обставини не зобов`язують позивача мати в наявності власні, чи орендовані складські приміщення, які б забезпечували зберігання товару, придбаний товар   реалізовано покупцям, в тому числі ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані», «ТОВ «Голтрейд ЛТД», контрагентам - неплатниками ПДВ,   отримано грошові кошти, що підтверджує рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій та підтверджує реальність господарських операцій.
Доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 отримував безповоротну фінансову допомогу від контрагентів ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані», «ТОВ «Голтрейд ЛТД», оскільки згідно даних ЄРПН та встановленої схеми проходження товару по ланцюгу проходження товару вказані контрагенти в подальшому не реалізовували придбаний товар у позивача, правомірно оцінені судом першої інстанції як припущення контролюючого органу, які не свідчить про порушення вимог податкового законодавством саме позивачем.
Згідно правових висновків Верховного Суду по справах № 818/138/17 від 17.09.2020 року,  N 811/4044/13-а від 04.07.2019 року відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку  за п. 36.5 ст. 36 ПК України несе платник податків.Обов`язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Не є належним доказом в розумінні процесуального Закону податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів  по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів.
Матеріалами справи підтверджено, що кошти у сумі 299 789,52    грн. надійшли від кінцевого споживача в касу підприємця від покупців неплатників ПДВ за продукти харчування (курятину), та підтверджені прибутковими касовими ордерами № 1 від 19.03.2018 р. на суму 21656,46 грн., № 2 від 20.03.2018 р. на суму 22483,56 грн., № 3 від 26.03.2018 р. на суму 27656,34 грн., № 4 від 28.03.2018 р. на суму 33054,12 грн., № 5 від 30.03.2018 р. на суму 26182,92 грн., № 6 від 02.04.2018 р. на суму 26159,76 грн., № 7 від 05.04.2018 р. на суму 24723,00 грн., № 8 від 11.04.2018 р. на суму 5128,92 грн., № 9 від 16.04.2018 р. на суму 9620,64 грн., № 11 від 23.04.2018 р. на суму 26193,60 грн., № 12 від 27.04.2018 р. на суму 9869,52 грн., № 13 від 02.05.2018 р. на суму 26330,04 грн., № 14 від 02.05.2018 р. на суму 12309,48 грн., № 15 від 28.08.2018 р. на суму 28421,16 грн (том 5 а.с. 49-62).
При цьому прибуткові касові ордери складено відповідно норм чинного законодавств, містять всі необхідні реквізити, на підстві них можна ідентифікувати особу яка внесла виручку в касу підприємця та згідно яких первинних докуменів.
Зазначеними доказами спростовуються  висновки відповідача про те, що отримані ФОП ОСОБА_1 готівкові кошти задекларовані у 2017-2018р. в сумі 1 736 561,4 грн., в тому числі за 2017 р. у сумі 1 362 668,94 грн., та за 2018 рік у сумі 373 892,46 грн, є зворотною фінансовою допомогою.
Згідно п.177.4 ст. 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Відповідно до п. 138.4 ст.138 ПК  витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Здійснивши аналіз первинних бухгалтерських документів суд першої інстанції правомірно визнав необгрунтованим висновок контролюючого органу щодо завищення позивачем валових витрат в загальній сумі 1748059 грн., в т.ч. за 2017 р.- 1175559,25 грн., 2018 р.- 572499,75 грн.,оскільки наданими до суду доказами підтверджена правомірність формування валових витрат, за період, що перевірявся.
В Деклараціях про доходи за 2017 рік, та 2018 рік ФОП ОСОБА_1 відображена вартість витрат, які підтверджені документально, за які в повній мірі проведено розрахунки,  які приймають участь в господарській діяльності та безпосередньо пов`язані з отриманням доходів позивача.
Оскільки позивачем нарахування військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» проведено відповідно чинного законодавства згідно даних щодо чистого оподатковуваного доходу, який відображено в Деклараціях про майновий стан і доходи за 2017,2018 pоки , відсутні правові підстави для збільшення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору та єдиного соціального внеску.
Викладене свідчить про правомірність скасування судом першої інстанції оскаржуваних податкових - рішень № 0008803306, №0008813306 від 18.03.2020 року та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №0008823306 від 18.03.2020 року.
Суд першої інстанції правомірно стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті  судового збору пропорційно  до розміру задоволених позовних вимог в сумі 8323,34 грн. 
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.
З урахуванням викладеного  судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровської області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по адміністративній справі № 160/13130/20 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили 14 вересня 2021 року, та може бути оскаржена    в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року.  

Головуючий - суддя                                                            Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай