01.11.21
22-з/812/156/21
Єдиний унікальний номер справи 489/3957/20
Номер провадження 22-з/812/156/21                 Доповідач у апеляційній інстанції Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України
(додаткова)
01 листопада 2021 року                                                           м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Лисенка П.П.,
суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши в приміщенні Миколаївського апеляційного суду, без виклику учасників справи, заяву адвоката Таганцова Богдана Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,
у с т а н о в и л а:
17 серпня 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Таганцова Б.А. пред`явив до ТОВ «Автокредит Плюс» вищезазначений позовта просив стягнути з відповідача на свою користь 149 192 гривень та понесені судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 149 192 гривень та на користь держави судовий збір в розмірі 1 491 гривень 92 копійки.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2021 року стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 12 489 гривень 75 копійок. 
ТОВ «Автокредит Плюс» подало на це рішення та додаткове рішення апеляційні скарги.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 18 жовтня 2021 року, апеляційні скарги ТОВ «Автокредит Плюс» залишено без задоволення, а рішення та додаткове рішення – без змін.
13 жовтня 2021 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява представника  ОСОБА_1 – адвоката Таганцова Б.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своєї заяви, адвокат Таганцов Б.А. вказував на те, що відповідно до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України подає докази, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу та просить їх стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс».
Дослідивши зміст заяви позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Таганцов Б.А. на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги №14/08-1 від 14 серпня 2020 року. 
Позивач протягом п`яти днів після ухвалення постанови апеляційного суду, зробив відповідну заяву та надав договір про надання правової допомоги від 14 серпня 2020 року, додаток №1 до договору №14/08-1 від 14 серпня 2020 року, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 11 жовтня 2021 року (т.2 а.с.43-44, 45-47, 48, 49).
Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що згідно переліку в акті про прийняття-передачу наданих послуг, є підготовка, подання до Миколаївського апеляційного суду відзиву на апеляційні скарги, яка коштує 8 326,50 гривень та 7 годин роботи адвоката та 1800 гривень участь адвоката у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції.
Під час апеляційного перегляду справи, позиція позивача не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатом. При цьому, зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу фактично узгоджується зі змістом позову.
Правова позиція позивача викладена у відзиві на апеляційну скаргу вже була сформована до апеляційного розгляду справи.
При цьому колегія суддів враховує, що інші надані адвокатом послуги мали місце, та є обґрунтованими.
Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених   витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 10 126,50 гривень, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є частково необґрунтованими.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ураховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції підлягають задоволенню частково у сумі 3 000 гривень, які належить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь позивача.
Враховуючи викладене, а також положення ст. 270 ЦПК України, заява представника позивача - адвоката Таганцова Б.А. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 133, 137, 270, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Заяву адвоката Таганцова Богдана Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь  ОСОБА_1 3 000 гривень (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                  П.П. Лисенко

Судді:                                                Н.В. Самчишина 

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________________
Повний текст додаткової постанови складено 03 листопада 2021 року.