ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 жовтня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 388/874/19
провадження № 22-ц/4809/331/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ;
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року у складі судді Степанова С.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.07.2016 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12020,20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладені кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України.
Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 29.05.2019 має заборгованість у розмірі 46906,12 грн, яка складається з наступного: 9008,85 грн – заборгованість за кредитом; 3173,10 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 10450,15 грн – заборгованість за пенею та комісією; 24274,02 грн – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір.
Короткий зміст рішення суду
Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 22.07.2016 року в сумі 46906 гривень 12 копійок та судовий збір в розмірі 1921 гривня.
Суд дійшов висновку, що сторони перебувають в договірних відносинах, відповідач не виконала належним чином своїх зобов`язань перед позивачем за договором № б/н від 22.07.2016, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. 
Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до передчасного задоволення позовних вимог, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у стягненні з неї заборгованості.
Зокрема зазначала, що ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не взяв до уваги, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Проте, в порушення вказаних принципів цивільного процесу Банк не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову.
Вказувала, що згідно з інформацією, викладеною у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.07.2016, яку вона взагалі не підписувала, вбачається, що нібито нею висловлено свою згоду з тим, що ця Генеральна угода разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими вів ознайомлений.
Відповідач вважає, що Банком не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання нею як позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, що в сукупності із Генеральною угодою, свідчить про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з її підписом.
Зауважила, що банком не доведено факту укладення кредитного договору в належній формі та узгодження його істотних умов, таких як: сума кредиту, відсотки за користування кредитом, комісія та її розмір; неустойка та її розмір, а відповідно, такий договір в силу частини 2 статті 1055 ЦК України є нікчемним, а отже відсутні підстави для задоволення позову. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
       Судом встановлено, що згідно копії Банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано Національним банком України 19.03.1992 року за номером 92, має право здійснювати банківські операції та копією виписки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 19.10.2017 (а.с.34-35).
Заявою позичальника підтверджується наявність договірних відносин між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Згідно розрахунку заборгованості станом на 29.05.2019 за відповідачем рахується заборгованість за договором № б/н від 22.07.2016, яка складає 49906,12 грн. (а.с.4).
Відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином своїх зобов`язань перед позивачем за договором № б/н від 22.07.2016 року у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № AN2BRX85250100 шляхом підписання відповідачем заяви Позичальника на отримання кредиту.
Пунктом 9 Заяви передбачено, що кредит надається Позичальнику на наступні цілі: оплату товару згідно з переліком, а саме: меблі стінка «Атос», загальною вартістю 7850,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 (продавець).
22.07.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток.
Колегія суддів виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.
У пункті 2.1. Генеральної угоди від 22 липня 2016 року сторони погодили, що кредит в сумі 12020,20 грн видається на строк 12 місяців з 22.07.2016 по 31.07.2017. За користування кредитом передбачена сплата процентів 1,083 % на місяць. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом внесення у період із 01 по 25 число кожного місяця, щомісячного платежу в сумі 1073,61 грн.
Крім того пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків повернення заборгованості зазначеної у цій генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 24274,02 грн.
Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 сплатила на погашення заборгованості за кредитом 1100 грн. В подальшому, у порушення пункту 2.1. генеральної угоди, вона перестала сплачувати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов генеральної угоди та згідно пунктів 2.1., 2.2 генеральної угоди, строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 02 грудня 2016 року.
Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, останній сплачує Банку штраф у розмірі 24274,02 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
Оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування, розмір заборгованості за процентами, який підлягає стягненню з відповідача становить 780,48 грн, виходячи з розрахунку: 9008,85 грн х 1,083% = 97,56 х 8 = 780,48, де 9008,85 - сума заборгованості за кредитом; 1,083% проценти за користування кредитом на місяць; 8 – кількість місяців з 01.12.2016 по 31.07.2017.
Отже, ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 22 липня 2016 року і має непогашену заборгованість за кредитом в розмірі 9008,85 грн та процентами у розмірі 780,48 грн.
Умови Генеральної угоди не визначають розмір пені та комісії заявленої банком до стягнення, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком Генеральну угоду від 22 липня 2016 року.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення пені у розмірі 10450,15 грн.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 немає кредитно-договірних відносин, а отже, позовні вимоги є безпідставними, не заслуговують на увагу.
Висновком експерта № 2245/2246/3015/21-27 від 29.07.2021 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.07.2016, який міститься всередині 2-го аркуша в графі «Подпись___» виконаний самою ОСОБА_1 .
Відтак, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не підписувала Генеральної угоди, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи, всупереч статті 81 ЦПК України, не містять доказів, наданих відповідачем на спростування цього твердження.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не отримувала коштів за Генеральною угодою, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, після підписання генеральної угоди вона здійснювала погашення заборгованості за вказаним договором, чим підтверджувала та розуміла свої зобов`язання перед банком.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Враховуючи, що стягнення штрафу у розмірі 24274,02 грн не відповідає принципам розумності та справедливості та значно перевищує розмір збитків, апеляційний суд, беручи до уваги обставини справи, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення штрафу до 10000 грн.
Схожий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справа № 214/9134/14-ц.
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 22.07.2016, то колегія суддів дійшла висновку про існування у відповідача перед банком боргу за тілом кредиту, процентами нарахованими до закінчення строку кредитування та штрафом передбаченим пунктом 2.2 Генеральної угоди.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту, простроченими відсотками, штрафом та відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та комісії.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 762,00 грн із розрахунку: 49906,12 грн (заявлені вимоги): 19789,33 грн (задоволені позовні вимоги) = 39,6% від 1921 грн (сплачений судовий збір АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за подання позовної заяви) = 762,00 грн, а з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 598,50 грн із розрахунку: 60,4% від 997,60 грн (сплачений судовий збір відповідачем за подання апеляційної скарги) = 598,50.
Враховуючи зазначене та ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в розмірі 163,50 грн з розрахунку (762 – 598,50=163,50).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 19789,33 грн з яких: 9008,85 грн заборгованість по тілу кредиту, 780,48 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 10 000 грн заборгованість по штрафу та 163,50 грн в рахунок компенсації понесених позивачем судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань
Судді                                                                                         О.Л. Карпенко
                                                                                С.І. Мурашко