ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 500/2690/21 пров. № А/857/13391/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції                                                            Мірінович У.А., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                               18 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ) щодо зменшення розміру його пенсії при проведенні перерахунку з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління Служби безпеки України у Тернопільській області (далі – УСБУ) про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05 березня 2019 року з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення на підставі зазначеної довідки станом на 05 березня 2019 року без обмеження максимальним розміром із врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 500/2690/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 до 70 % грошового забезпечення згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки УСБУ від 07 серпня 2020 року № Д-231-234/22. Зобов`язано відповідача здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок пенсії позивачу на підставі оновленої довідки УСБУ від 07 серпня 2020 року № Д-231-234/22, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80 відсотків сум грошового забезпечення, із застосуванням обмеження максимальним розміром пенсії у сумі 17690 грн та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 240/5401/18, вважав за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 70 відсотками грошового забезпечення згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки УСБУ від 07 серпня 2020 року № Д-231-234/22 та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки УСБУ від 07 серпня 2020 року № Д-231-234/22, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80 % сум грошового забезпечення, із застосуванням до позивача обмеження максимальним розміром пенсії у сумі 17690 грн.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. При цьому зазначає, що оскільки отримує пенсію з 2013 року, то дія положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього Закону. Окрім того, рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром. Тому відповідач не може застосовувати положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» при перерахунку пенсії. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 80% грошового забезпечення, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 .
ГУ ПФУ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова № 103) проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2018 року. При проведенні перерахунку відповідач визначив розмір пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 70 % грошового забезпечення. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі № 500/38/19 визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2018 року, виходячи з розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення, та зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії згідно із Постановою № 103, виходячи із розрахунку 80 % відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, із врахуванням проведених виплат.
07 серпня 2020 року УСБУ видано довідку № Д-231-234/22 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , встановленого за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення), заступник начальника управління, станом на 05 березня 2019 року, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704).
У відповідь на звернення позивача щодо перерахунку пенсії ГУ ПФУ повідомило ОСОБА_1 про те, що підстав для проведення перерахунку пенсії немає.  
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 500/3980/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та здійсненні виплати позивачу пенсії згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи із розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 01 квітня 2019 року із урахуванням проведених виплат.
22 квітня 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача, у якій серед іншого просив провести з 01 квітня 2019 року перерахунок його пенсії в розмірі 80 % грошового забезпечення та проводити виплату перерахованої пенсії без обмежень максимальним розміром, оскільки максимальний розмір пенсії введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який на нього не поширюється. 
Розглянувши заяву ОСОБА_1 , ГУ ПФУ листом від 06 травня 2021року №2187-2165/Д-02/8-1900/21 повідомило, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 500/3980/20 зобов`язано ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Однак зазначеним рішенням зобов`язань стосовно проведення перерахунку пенсії в розмірі 80 % не приймалось. Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, при перерахунку пенсії, проведеного на виконання рішення суду, застосована зазначена норма Закону.
Вважаючи такі дії ГУ ПФУ протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2622-ХІІ), нормами якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Статтею 10 Закону № 2262-XII передбачено, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України від 24 грудня 2015 року № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є нечинною.
Відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частину 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Наведене означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Тобто, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.
Крім того, апеляційний суд акцентує увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у частині, що не вирішується нормами Закону №2262-XII.
Застосування положень Закону № 3668-VI щодо військовослужбовців фактично зводить нанівець наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону України № 3668-VI щодо осіб, яким положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, що у встановленому порядку неконституційними не визнано.
Вказана вище правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18, яку в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховано апеляційним судом під час вирішення цього спору.
На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що відмова відповідача у перерахунку і виплаті пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є такою, яка не ґрунтується на законі. Зокрема, в даному випадку така відмова за своєю суттю є звуженням обсягу прав позивача та позбавленням його права на соціальний захист у повному обсязі, як то передбачено законодавством, яке регулює спірні правовідносини. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору в частині відмови задоволення позовних вимог суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ. Тому оскаржуване судове рішення у цій частині слід скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 6 статті 139 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 908 грн та при поданні апеляційної скарги – в сумі 1362,00 грн.
Відтак, на переконання апеляційного суду, на користь позивача з ГУ ПФУ слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 2270 грн.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 500/2690/21 у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити такі позовні вимоги повністю. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки Управління Служби безпеки України у Тернопільській області від 07 серпня 2020 року № Д-231-234/22 без обмеження максимальним розміром пенсії та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46000, м. Тернопіль, майдан Волі, 3, код ЄДРПОУ 14035769) 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) 00 коп судових витрат по сплаті судового збору. 
У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко