ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/2002/21 
Номер провадження 22-ц/816/1562/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
у присутності :
позивача – ОСОБА_1 та його представника - адвоката Терещенка Вадима Володимировича, 
представника відповідача - адвоката Капустіна Дмитра Олександровича, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Терещенком Вадимом Володимировичем, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Алфьорова А.М. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічною позовною заявою Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 102-104) просив стягнути з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 02 серпня 2019 року по 28 грудня 2020 року на загальну суму 847214 грн 50 коп. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 01 серпня 2019 року був звільнений з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте, остаточний розрахунок відповідачем був проведений лише 28 грудня 2020 року.
Будучи незгодним з первісним позовом, ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою, яку мотивують тим, що 28 жовтня 2020 року за зверненням ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області, інспекторами управління було проведено інспекційне відвідування підприємства, за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю. Одночасно із актом внесено припис про усунення виявлених порушень № СМ 18084/178/АВ/П від 28 жовтня 2020 року. На підставі ст. 265 КЗпП постановою заступника начальника управління Держпраці у Сумській області від 26 січня 2021 року на підприємство накладено штраф у сумі 10000 грн. Підприємство перерахувало суму штрафу до Державного бюджету. Таким чином, підприємству заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн через неправильну постановку обліку заробітної плати та її виплату. Відповідальною особою за виплату заробітної плати, забезпечення фінансової дисципліни, організацію економічної діяльності на підприємстві є заступник директора з економіки та фінансів, посаду якого у цей період, зокрема, з 20 грудня 2010 року по 01 серпня 2019 року обіймав ОСОБА_1 . 
Просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 60000 грн.
Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір у сумі 908 грн 00 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмолено.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині вирішення первісного позову, представником ОСОБА_1 – адвокатом Терещенком В.В. подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60000 грн 00 коп. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що виплата заробітної плати є виключним обов`язком роботодавця та проведення таких нарахувань не потребує від працівника подання будь-яких заяв. Наголошує на тому, що вина роботодавця у не проведенні індексації заробітної плати позивача підтверджується зібраними по справі доказами. 
Посилаючись на відсутність умислу в діях позивача щодо неотримання вказаних сум, суд першої інстанції безпідставно керувався висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та здійснив тлумачення положень ст. 117 КЗпП України на свій розсуд. 
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року у частині вирішення зустрічного позову ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» сторонами не оскаржується та, відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, вважав за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості до 60000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 20 грудня 2010 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», працював на посаді заступника директора з економіки та фінансів та був звільнений 01 серпня 2019 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9).
При звільненні з відповідачем не було проведено повного розрахунку і не виплачена заробітна плата, яка була сплачена 21 серпня 2019 року .
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2019 року стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34783 грн (а.с. 94). 
Вподальшому, за результатами інспекційного відвідування ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб», проведеного з 28 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року службовими особами Управління Держпраці у Сумській області за зверненням ОСОБА_1 , було виявлено порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», яке полягало в нездійсненні ОСОБА_1 індексації заробітної плати (а.с. 30-33, 10-11).
Згідно платіжного доручення №662047 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» було перераховано виплату із індексації заробітної плати за минулий період в сумі 52186 грн 58 коп. (а.с. 12).
Частина 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування, спрямовано на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після ухвалення судового рішення.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19)
З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
       - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
-  період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
-  ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
-   інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» не було проведено розрахунку в день звільнення ОСОБА_1 , розмір заборгованості з індексації заробітної плати становив 52186 грн 58 коп., що було виявлено у результаті проведеного Управлінням Держпраці у Сумській області інспекційного відвідування підприємства проведеного більш ніж через рік після звільнення ОСОБА_1 . 
Таким чином, встановивши, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив усі належні ОСОБА_1 при звільненні суми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку (847214 грн 50 коп.) із встановленим розміром заборгованості (52186 грн 58 коп.), характером цієї заборгованості, діями позивача, який після звільнення уже ставив питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, та відсутність спору щодо розміру грошових сум належних йому на час звільнення, виявлення факту не проведення індексації заробітної плати позивача більш ніж через рік після його звільнення, та відповідача, який після виявленого порушення в добровільному порядку виплатив заборгованість, колегія суддів дійшла до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 60000 грн 00 коп. є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що усупереч доводам апеляційної скарги, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Терещенком Вадимом Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 26 жовтня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                         О.Ю. Кононенко 

                                                                        С.С. Ткачук