ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«11» жовтня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/14722/20
провадження № 22ц/818/5968/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Колосовської А. Р., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі –  ОСОБА_2 , представниця відповідача – ОСОБА_3 , Споживче товариство «ЖБК «АВАНТАЖ»,
третя особа – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року в складі судді Цвірюк Д.В.
                    в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «ЖБК «АВАНТАЖ», третя особа: ОСОБА_4 про примусове виконання обов`язку в натурі і визнання права на заміну пайовика у договорах асоційованого членства у Споживчому товаристві «ЖБК АВАНТАЖ», який в подальшому змінив та просив:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № 17 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № 18 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; 

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_1 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_2 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101;

- зобов`язати ОСОБА_2 передати в натурі ОСОБА_1 визначене індивідуальними ознаками нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_1 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_2 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101;

- розподіл судових витрат між сторонами (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі, за проведення судових експертиз) здійснити за правилами статті 141 ЦПК України.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що він вже звертався до суду з заявою про забезпечення позову, однак йому відмовлено у її задоволенні та така відмова невідкладно була використана ОСОБА_2 , яка 07 липня 2021 року на стадії підготовчого провадження у справі оформила на себе право власності на спірне майно.

Зазначив, що оформлення відповідачкою права власності на квартиру та два місця для паркування автомобілів дає їй можливість розпоряджатися нерухомістю.

Просив заборонити ОСОБА_2 здійснювати усі види відчуження (продаж, дарування, застава, іпотека та інші) відносно: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місця № 17 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місця № НОМЕР_2 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Коваленко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити його заяву про вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви про забезпечення позову.

29 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення. Доводи заяви зводяться виключно до припущення, тоді як належного обґрунтування відповідного припущення заявника в заяві не наводиться.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 08 жовтня 2021 року та 11 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 та представниці ОСОБА_2 відповідно до суду апеляційної інстанції надійшли клопотання про розгляд справи за їхньою відсутністю. Також, в цих заявах ОСОБА_1 просив задовольнити його апеляційну скаргу, виклавши в ній вимоги заяви, а представниця ОСОБА_2 – заперечувала проти її задоволення.
Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді – залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не навів достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «ЖБК «АВАНТАЖ», третя особа: ОСОБА_4 про примусове виконання обов`язку в натурі і визнання права на заміну пайовика у договорах асоційованого членства у Споживчому товаристві «ЖБК АВАНТАЖ», який в подальшому змінив та просив: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_1 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № 18 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_1 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_2 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; зобов`язати ОСОБА_2 передати в натурі ОСОБА_1 визначене індивідуальними ознаками нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № 17 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; машино-місце № НОМЕР_2 загальною площею 19,4 кв м, розташоване у підвалі житлового будинку літ «А-10-11» за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2404911963101; розподіл судових витрат між сторонами (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи, у тому числі, за проведення судових експертиз) здійснити за правилами статті 141 ЦПК України.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом та змінюючи предмет позову ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до розписки-зобов`язання від 13 травня 2017 року, складеної ОСОБА_2 про те, що вона підтверджує отримання від ОСОБА_1 в позику грошових коштів в сумі 40 000,00 доларів США, що становить за актуальним офіційним обмінним курсом гривні до іноземної валюти (долар США) Національного банку України - 1 058 960,00 грн, ОСОБА_2 зобов`язалась використати отримані за цією розпискою від ОСОБА_1 в позику кошти виключно для здійснення стовідсоткової передплати за договорами асоційованого членства у Споживчому товаристві ЖБК «АВАНТАЖ» № 60-50/Н, № 22-17/НП та № 23-18/Нп щодо будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_3 площею 140,6 кв м та двох місць для паркування автомобіля № 17 та АДРЕСА_4 , укладених між нею та Споживчим товариством ЖБК «АВАНТАЖ» 12 травня 2015 року. ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання в подальшому переоформити вказані вище договори або переоформити право власності на вказану вище нерухомість на ОСОБА_1 за першою його вимогою, як на особу, яка фактично сплатила вартість вказаних вище об`єктів нерухомого майна, що буде означати повернення нею запозичених за цією розпискою коштів. Також зазначено, що розписка-зобов`язання надається добровільно, при повному розумінні усіх правових наслідків після її оформлення і підписання, без будь-якого застосування фізичного або психологічного примушування, що може вплинути на її волевиявлення, і складена на її прохання машинописним способом. Вказав, що 07 липня 2021 року на стадії підготовчого провадження у справі відповідачка оформила на себе право власності на спірне майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Із пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, і як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Предметом спору у справі, що розглядається, є договірні відносини , які виникли між сторонами на підставі розписки – зобов`язання, які, на думку ОСОБА_1 , відповідачка не виконала, що є підставою для забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заходи забезпечення позову в даному випадку не співмірні із заявленими позивачем вимогами. Невжиття таких заходів не утруднює та не робить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Доказів реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав  позивача у разі задоволення позову матеріали справи не містять. ОСОБА_2 , як зазначив ОСОБА_1 , є власницею цього майна, тому може реалізувати це майно, як зробила її дочка з іншим майном. Проте, доказів реалізації ОСОБА_2 цього майна ним наразі не надано. 

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції з додержанням принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає. 

Оскільки позов не забезпечено, зустрічне забезпечення не застосовується (частина 2 статті 154 ЦПК України).

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                    І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.