УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8546/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/8546/20 за позовом  ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.,

ВСТАНОВИВ:

       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у травні 2005 року він вселився до квартири АДРЕСА_1 . Частка цієї квартири у житловому будинку становить 28/100 ід. ч. На час його вселення це житлове приміщення перебувало у занедбаному стані. Вказує, що за власні кошти здійснив капітальний ремонт житла, встановив вікна та двері, опалення, відновив електропостачання та став проживати за даною адресою. У 2012 році він одружився й постійно проживає у даній квартирі разом зі своєю дружиною, донькою та сином.
Таким чином, вважає, що він з 2005 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 28/100 ід. часток житлового будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано з ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 28/100 ід. часток житлового будинку АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем майна після смерті свого батька ОСОБА_4 , який набув у власність дане житло, не був залучений до участі у справі. Позивач достеменно був обізнаний з тим, що вказане житлове приміщення увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 неодноразово вимагав у ОСОБА_1 звільнити спірне житлове приміщення, звертався з даного приводу до органів поліції.
Також звертає увагу суду на ту обставину, що однією з обов`язкових умов для застосування статті 344 ЦК України є добросовісність володіння чужим майном. Однак, позивач знав про те, що вказане житлове приміщення має свого власника.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу.
Позивач та його представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 28/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 19 жовтня 1989 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
Після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_4 
14 квітня 1995 року на ім`я ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 28/100 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 .
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року ОСОБА_4 оголошено померлим.
24 січня 2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , із зазначенням дати смерті : ІНФОРМАЦІЯ_2 .
24 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 .
Вказані обставини підтверджуються дослідженою в судовому засіданні копією спадкової справи №23/2020.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що він з 2005 року добросовісно, безперервно та відкрито володіє 28/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_2 , що, на його думку, є підставою для застосування положень статті 344 ЦК України.
Так, за змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
       Отже, позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.
       Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
       У своїй постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна ( заволодіння майном), тобто на той початковий момент , який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач не є добросовісним набувачем, оскільки на час його вселення у спірне житлове приміщення його власником був ОСОБА_4 , який отримав це житлове приміщення у спадок після смерті ОСОБА_5 . Користування позивачем цим житловим приміщенням не є достатньою підставою для набуття ним права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, враховуючи ту обставину, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_2 , який не був залучений до участі у справі.
       Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
       Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, – про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: