П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2546/21	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення  законодавства про працю та зайнятість населення, -
В С Т А Н О В И В:

04.06.2021 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в сумі 60000,00 грн. №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС від 26 травня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 01.06.2021 року отримала поштою оскаржувану постанову, яку вважає незаконною, оскільки за її змістом порушення законодавства про працю вчинене іншою особою – ФОП ОСОБА_2 , а сама, постанова прийнята на підставі складеного ГУ ДПС у Херсонській області акту перевірки, під час проведення якої позивач була відсутня і знаходилась в іншій місцевості. Також позивач посилалась на те, що висновки як відповідача, так і податкового органу щодо вчинення саме позивачем порушення трудового законодавства є помилковими, оскільки в одному приміщенні разом з нею здійснює діяльність також її мати – ОСОБА_3 , яка зареєстрована як фізична особа-підприємець. 
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час проведення податковим органом фактичної перевірки – 23.03.2021 року, вона була відсутня на місце здійснення господарської діяльності, перебуваючи за 150 км., від місця де проводилась фактична перевірка, але суд першої інстанції, як і відповідач у справі, не з`ясували тієї обставини, що інша особа – ФОП ОСОБА_3 , яка здійснює підприємницьку діяльність за однією адресою із апелянтом, без її дозволу здійснила продаж товару, та такі дії податковий орган, відповідач у справі та суд першої інстанції розцінили як робота особи, яка офіційно не працевлаштована. Апелянт вказує на те, що сам по собі продаж ФОП ОСОБА_3 товару, який належить апелянту та за відсутності дозволу на  такий продаж, не свідчить про наявність  між цими особами  трудових відносин. Також апелянт вказує на те, що відповідно до оскаржуваної постанови відповідача, порушення трудового законодавства  вчинене іншою особою – ФОП ОСОБА_2 .
Головне управління Держпраці в Херсонській області надало відзив на апеляційну скаргу (а.с. 107-111), в якому, посилаючись на дотримання порядку  накладення  штрафів за порушення законодавства  про працю та занятість населення, та на описку в описовій частині оскаржуваної постанови, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Третя особа - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) також надала відзив на апеляційну скаргу (а.с.  112-125), в якому посилаючись на дотримання процедури проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , та на встановлення факту продажу продавцем ОСОБА_3 у кафетерії магазину товару через РРО, який зареєстрований за апелянтом, за відсутності при цьому документів щодо офіційного працевлаштування у апелянта, що свідчить про виконання   ОСОБА_3 обов`язків продавця у апелянта, без належного оформлення трудових відносин. Оскільки вказані обставини зафіксовані належним чином в акті фактичної перевірки, третя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 10.11.2020р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 200400000000001453, перебуває на  податковому обліку за загальною системою оподаткування та здійснює господарську діяльність в кафетерії в приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 21.10.2014р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24900000000001042, перебуває на  податковому обліку за спрощеною системою оподаткування (2 група) та здійснює господарську діяльність в приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14, 15).
За адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок, на який 02.08.2017р. зареєстроване право власності за громадянкою ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2017р. №93446781. 
Відповідно до матеріалів справи третьою особою – ГУ ДПС у Херсонській області 23.03.2021 року була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення нею підприємницької діяльності у відділі кафетерію в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .
За наслідками фактичної перевірки складений акт від 24.03.2021р. №894/21/22/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 65-66), в пункті 2.2.13 якого зафіксовано, що, окрім іншого, під час перевірки на робочому місці знаходився продавець (особа, що проводила розрахункові операції) ОСОБА_3 , яка проводила розрахунки за товари (горілка, сигарети). Також вказано, що під час перевірки не надано наказу, трудового договору, повідомлення  про прийняття на роботу. Зазначені в акті фактичної перевірки висновки податкового органу про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пунктів 2, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413.
Також до акту фактичної перевірки додані пояснення (а.с. 48), які стосуються неможливості надання  накладних.
Відповідно до матеріалів справи, направлення на проведення фіктивної перевірки, копія акту фактичної перевірки вручені ОСОБА_3 , як особі, що проводила розрахунки, продавцю (а.с.  63, 64, 65-66).
При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до наданих, як відповідачем, так і третьою особою, копій направлень на проведення фактичної перевірки, (а.с. 43, 44, 63, 64), направлення на проведення фактичної перевірки не містять відомостей щодо вручення копії наказу податкового органу, на підставі якого була призначена та проведена фактична перевірка (вказані графи у направленнях не заповнені).
Апеляційний суд встановив, що 07.04.2021 року до Головного управління Держпраці в Херсонській області надійшла копія акту фактичної перевірки від 24.03.2021р. №894/21/22/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 62).
12.04.2021 року Головним управлінням Держпраці в Херсонській області було прийнято  рішення  щодо розгляду справи про накладення штрафу (а.с. 68).
12.04.2021 року Головним управлінням Держпраці в Херсонській області було складене повідомлення №01-09/1/858 на адресу апелянта про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, який був призначений на  26.05.2021 року з 09:00 год. до 12:00 год. (а.с. 67). Також апелянту було запропоновано у строк до 20.05.2021 року надати оригінали або належним чином засвідчені копії  матеріалів, документів, що спростовують порушення законодавства про працю. 
Повідомлення №01-09/1/858 від 12.04.2021 року було вручене апелянту 15.04.2021 року, на підтвердження чого відповідач надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 69).
26.05.2021 року т.в.о начальника ГУ Держпраці у Херсонській області, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту ГУ ДПС у Херсонській області від 24.03.2021р. №894/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , була винесена постанова №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 60  000 грн.
При цьому, за змістом оскаржуваної постанови від 26.05.2021 року №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС,  в розділі «перелік порушень»  зазначено, що  в порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413 ФОП ОСОБА_2 допускає одного працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого  ним органу, та без повідомлення органу ДПС про прийняття працівника на роботу.
За наслідками розгляду акту фактичної перевірки від 23.03.2021р. №894/21/22/РРО/ НОМЕР_1 з додатками відповідачем прийнято оскаржене рішення – постанову від 26.05.2021р. №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС, якою на позивача на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 60    000,00 грн. за порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413, а саме за те, що позивач допускає одного працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходів з того, що самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є також акт перевірки ДПС, її територіального органу, який за приписами ПК України має право проводити фактичні перевірки дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (ст. 80 ПК України). Оскільки порушення позивачем вимог трудового законодавства  в повній мірі підтверджено актом фактичної перевірки, та не спростований  при розгляді справи та наданими до позову документами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд першої інстанції розцінив як описку, посилання в оскаржуваній постанови на ПІБ іншої особи, та зазначив про те, що позивач на власний розсуд не скористалась своїм правом на подання до відповідача пояснень та документів, які б спростовували вчинення нею порушень законодавства про працю.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення  позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно о ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Основного Закону, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 3 ст. 24 КЗпП України (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин – 26.05.2021 року), працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідальність за порушення  законодавства про працю  передбачена статтею 265 КЗпП України, за приписами абзацу другого частини другої якої, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок  накладення штрафі за порушення законодавства  про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою КМУ №509 від 17.07.2013 року (надалі Порядок №509 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до пункту 1 Порядку №509, цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою – сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
Штрафи накладають керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, на підставі, зокрема акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю (абзац 7 пункту 2 Порядку №509).
Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому – сьомому пункту 2 цього Порядку.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, відповідач 07.04.2021 року отримав копію акта фактичної перевірки, а тому останнім днем у межах  45-деннного строку встановленого пунктом 3 Порядку №509, є 24.05.2021 року (22 та 23 травня 2021 року – субота та неділя). 
Проте, оскаржувана постанова відповідача в цій справі була винесена 26 травня 2021 року, тобто поза межами 45-деннного строку встановленого пунктом 3 Порядку №509.
При цьому, а ні КЗпП України, а ні сам Порядок №509, не передбачають  продовження строку протягом якого  має бути розглянута справа про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Таким чином, апеляційний суд  дійшов висновку про винесення відповідачем оскаржуваної постанови поза межами строку, встановленого для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю. 
Вказане порушення, на думку апеляційного суду може бути достатньою та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Проте, перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо наявності достатніх доказів вчинення позивачем порушення  законодавства про працю в частині вимог пунктів 2, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413, апеляційний суд зазначає про помилковість таких висновків з огляду на таке.
Так, Постановою КМУ №413 від 17.06.2015 року, установлений порядок  повідомлення про прийняття працівника на роботу, за змістом якого та за змістом  ч. 2 ст. 24 КЗпП України, поданню такого повідомлення передує факт укладення трудового договору але до того, як працівник буде допущений до роботи.
Зазначене на думку апеляційного суду спростовує висновки податкового органу та відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо порушення позивачем усієї Постанови КМУ №413 від 17.06.2015 року.
Також, апеляційний суд зазначає, що за змістом акту фактичної від 24.03.2021р. №894/21/22/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 65-66), податковим органом, у якості допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, розцінений факт проведення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розрахункової операції з використанням РРО, оформленого на апелянта, за придбання двох позицій товару – горілки та сигарет. При цьому, а ні податковим органом, а ні відповідачем при накладені штрафу, не врахований той факт, що, як апелянт – ФОП ОСОБА_1 , так і ФОП ОСОБА_3 , здійснюють свою господарську діяльність за однією адресою, та під час проведення фактичної перевірки апелянту не було вручено документів на проведення такої перевірки (наказу, направлень), натомість такі документи були вручені іншій особі, повноваження якої податковим органом не були перевірені, та від якої не були відібрані пояснення  щодо перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з апелянтом.
Вказані обставини свідчать про неповноту встановлення обставин проведення ОСОБА_3 розрахункової операції та не з`ясування податковим органом факту перебування особи, яка здійснила розрахункову операції у трудових відносинах з апелянтом та допуск такої особи до роботи без укладення трудового договору, а тому такі висновки податкового органу, що викладені в пункті 2.2.13 акту фактичної перевірки, є передчасними та недоведеними.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність з боку апелянта факту порушення Постанови КМУ №413 від 17.06.2015 року, та щодо відсутності допустимих доказів щодо встановлення факту допуску до роботи особи яка перебуває у трудових відносинах з апелянта, але яка була допущена до роботи без укладення трудового договору.
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду також можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
При цьому, апеляційний суд  відхиляє посилання  апелянта на те, що відповідно до оскаржуваної постанови відповідача, порушення трудового законодавства  вчинене іншою особою – ФОП ОСОБА_2 . Суд першої інстанції правильно зазначив, що вказане є очевидною опискою (помилкою). Але апеляційний суд зазначає, що допущена відповідачем помилка лише свідчить про формальний підхід відповідача до розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, який не звернув уваги на відсутність в акті фактичної перевірки беззаперечно встановлених податковим органом обставин щодо, як зафіксовано в акті перевірки, допуску апелянтом до роботи працівника без укладення трудового договору та без повідомлення про прийняття працівника на роботу.
Встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи у їх сукупності надають можливість дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС від 26 травня 2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому, відповідно до п.2, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд, відповідно до ст. 139 КАС України, вважає, що апелянту мають бути відшкодовані понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги  у загальній сумі 2270 грн. (908 грн. - а.с.  1, 2 та 1362 грн. - а.с. 96,102).
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу, про отримання якої зазначено в адміністративному позові, також підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних призначень  відповідача, з огляду на таке.
Так відповідно до договору про надання правничої допомоги адвокатом №14/21 від 03.06.2021 року (а.с.  16, 17, 18, 19):
- зміст правової допомоги полягає у наданні таких послуг як підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в сумі 60000,00 грн. №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС від 26 травня 2021 року; надання юридичного супроводу для направлення запитів та витребування доказів; підготовка додатків до позову, інших заяв з процесуальних питань, що стосуються позовних вимог клієнта; представлення інтересів клієнта в суді;
- оплата за виконану роботу становить 9000 грн., яка здійснюється у готівковій формі.
Здійснення оплати за договором про надання правничої допомоги адвокатом  №14/21 від 03.06.2021 року, підтверджена квитанцією від 03.06.2021 року (а.с. 21), яка містить інформацію про надані послуги.
При цьому апеляційний суд зазначає, що, а ні відповідач, і на третя особа, як у суді першої інстанції, так і у відзивах на апеляційну скаргу (а.с. 32-36, 57-59, 107-109, 113-116, 119-122) не заявили жодних клопотань щодо безпідставності вимог про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги або щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, проте як питання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суд може розглянути та вирішити лише за наявності такого клопотання  іншої сторони у справі (ч.ч. 6,7 ст. 134 КАС України).
Керуючись ст.ст. 8, 19, 43, 55 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 134, 139, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі №540/2546/21 – скасувати та ухвалити нову постанову.
Задовольнити адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №894/21/22/РРО/3627710661/ДПС/ТД-ФС від 26 травня 2021 року.
Стягнути з Головного управління Держпраці у Херсонській області (ЄДРПОУ 39792699) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  у відшкодування судових витрат – сплаченого судового збору, 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області (ЄДРПОУ 39792699).
Стягнути з Головного управління Держпраці у Херсонській області (ЄДРПОУ 39792699) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  у відшкодування судових витрат – витрат на професійну правничу допомогу, 9000 грн. (дев`ять тисяч гривень), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області (ЄДРПОУ 39792699).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 07.12.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.