СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                                      м. Харків                                 Справа №922/3875/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Зубченко І.В., суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання - Склярук С.І.;
та представників учасників справи:
від позивача – Бойко В.М. (адвокат);
від відповідача – Зучек Є.Н. (в порядку самопредставнипцтва); 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21
за позовом Державного науково-виробничого підприємства  "Об`єднання Комунар" 
до  Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області
про визнання недійсним електронного аукціону

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року до господарського суду Харківської області звернулося Державне науково - виробниче підприємство “Об`єднання Комунар” (далі-Позивач) з позовною заявою до Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області (далі-Відповідач) про:
- визнання недійсним електронного аукціону LLЕ001-UА-20210820-49281 611f8b6b48faf5d9665a5e2f з передачі в оренду державного нерухомого майна: нежитлового приміщення площею 1 296.0 кв-2 першого поверху чотирьох-поверхової будівлі контори виробничого корпусу №69 (літ.“Т-1-4”, реєстровий номер ЖМТДПЕ173, інвентарний номер 99159), розташованого за адресою: 61070, Україна, місто Харків, вулиця Рудика, 8 (далі-спірне майно);
- визнання протиправним та скасування наказу Відповідача від 21 вересня 2021 року №00929, яким затверджено Протокол про проведення аукціону.
Позивач 29.09.2021 року з метою забезпечення вищезазначеного позову звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх.№22782), за змістом якої просив суд вжити заходи забезпечення позову та заборонити Відповідачу до набрання рішенням законної сили вчиняти будь - які дії з підписання договору оренди нерухомого майна, а саме - щодо спірного майна зазначеного в позовній заяві.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 заяву Позивача від 29.09.2021 року про забезпечення позову задоволено, заборонено Відповідачу до набрання рішенням законної сили вчиняти будь - які дії з підписання договору оренди нерухомого майна а саме, нежитлового приміщення площею 1 296,0 м2 першого поверху чотирьох-поверхової будівлі контори виробничого корпусу №69 (літ.“Т-1-4”, реєстровий номер ЖМТДПЕ173, інвентарний №99159), розташованого за адресою 61070, Україна, місто Харків, вулиця Рудика,8.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просив спірну ухвалу суду від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 скасувати з мотивів недоведеності Позивачем передбачених законом обставин, які є необхідними для прийняття судом рішення про забезпечення позову.
Зокрема, Відповідач зазначає наступне:
- оспорювана ухвала суду не містить жодних посилань на те, яким саме чином заборона на укладення договору оренди спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у даній справі або ускладнити чи унеможливити ефективний захист чи поновлення порушених/оспорюваних прав або інтересів Позивача;
- суд першої інстанції в оспорюваній ухвалі не надав оцінки доводам та запереченням Відповідача щодо заявленої Позивачем заяви про забезпечення позову;
- від укладення договору оренди не залежить проведення та затвердження результатів аукціону, так як наслідок не залежить питання визнання спірного аукціону недійсним та подальшого скасування відповідного наказу Відповідача;
- в даній ситуації відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії з підписання договору оренди щодо спірного нерухомого майна та предметом заявлених позовних вимог;
- мотивувальна частина оспорюваної ухвали не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України, так як вона не містить відповідних мотивів, за яких суд дійшов висновку про задоволення заяви Позивача про забезпечення позову;
- спірна ухвала всупереч ч. 4 ст. 141 ГПК України не містить пункту щодо вирішення питання про застосування зустрічного зобов`язання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 року у справі №922/3875/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 12.11.2021 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, просив оспорювану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді - Медуниці О.Є. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стойка О.В., судді Зубченко І.В., Істоміна О.А.
Судова колегія розглядає зазначену апеляційну скаргу з повідомлення учасників справи, що були залучені на момент винесення оспорюваної ухвали. Інші учасники справи не заявили про порушення своїх прав зазначеною ухвалою суду та не скористалися своїм правом на її оскарження або приєднання до апеляційної скарги заявника.
Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а спірну ухвалу - скасувати.
Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд спірну ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, відповідно до матеріалів справи, 14.09.2021 року на сайті “Прозорро.Продажі” було проведено аукціон (лот-3287) з передачі в оренду майна, балансоутримувачем якого є  Позивач на праві господарського відання, а власником є Держава Україна в особі Державного космічного агентства (далі-аукціон), а саме, нежитлового приміщення площею 1 296,0 м2 першого поверху чотирьох-поверхової будівлі контори виробничого корпусу №69 (літ.“Т-1-4), розташованого за адресою місто Харків, вул. Рудика, буд. 8 (далі-спірне майно, об`єкт оренди).
Вищезазначене нерухоме майно Позивач використовує для власних цілей у зв`язку зі значним збільшенням замовлень тематики залізничного напрямку та нестачею виробничих  площ.
Згідно Протоколу про проведення спірного аукціону, затвердженого наказом  Відповідача від 21.09.2021 року за №00929, переможцем визначено Приватне Підприємство “АЄ Фекторі”. Оператором електронного майданчику, через який надано найвищу цінову  пропозицію в виступало  ТОВ  “Держзакупівлі.Онлайн”.
Пунктом 4 вказаного Наказу зобов`язано відділ укладання договорів оренди  нерухомого майна організувати та забезпечити укладання договору оренди щодо спірного майна.
Вищенаведене стало підставою звернення Позивача до суду з відповідною позовною заявою про скасування вищенаведеного аукціону та наказу за результатами його проведення.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, Позивач зазначав, що невжиття зазначених в ній заходів забезпечення позову призведе до укладення Відповідачем з переможцем спірного аукціону договору оренди державного майна, що на думку Позивача призведе до недоотримання Державою України значних коштів та вибуття  із користування виробничих приміщень, балансоутримувачем яких є заявник, необхідних для його власних виробничих потреб. Позивачем також зазначено, що укладення в подальшому за наслідками проведеного аукціону відповідного договору оренди між Відповідачем та орендарем - ПП “АЄ ФЕКТОРІ” порушить його законні права та інтереси,  які закріплені частиною першою статті 136 ГК України. На думку Позивача, в результаті таких дій він буде позбавлений можливості на свій розсуд володіти та користуватися вказаним майном. Всупереч  економічній доцільності використання саме цього нерухомого  об`єкту  для  власних  потреб, Позивач буде вимушений шукати можливості для використання інших об`єктів, що буде мати наслідком понесення ним додаткових матеріальних витрат, а також втрату значного обсягу часу для організації виробничого процесу на новому робочому місці.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні сторін у справі №922/3875/21, щодо яких та за участі яких було постановлену спірну ухвалу, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, надавши належну процесуальну оцінку діям суду при постановленні зазначеної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Відповідно до в п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову”, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрання належного, відповідного до предмета спору заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Судова колегія зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Оскільки предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду 16.10.2019 року у справі №904/2285/19, від 16.03.2020 року у справі №916/3245/19 та від 14.04.2021 року у справі №910/11177/20.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Позивач наголошував, що невжиття заходів забезпечення позову у цьому випадку буде мати наслідком порушення його законних прав та інтересів як балансоутримувача спірного майна, так як він використовує зазначене майно для власних потреб у зв`язку зі значним збільшенням замовлень тематики  залізничного напрямку  та  нестачею  виробничих  площ, в той час як передання цього майна на підставі спірного Наказу в оренду іншій особі буде мати ряд негативних наслідків, з поміж яких понесення додаткових фінансових втрат, а також переривання (зупинення) господарської діяльності підприємства, а також втрата значного проміжку часу для пошуку іншого нерухомо майна, яке б відповідало б вимогам підприємства.
Позивачем у заяві зазначено, що місячна сума зносу спірного майна складає 3  610,03 грн, проте відповідно до результату проведеного аукціону орендна плата за приміщення корпусу №69 склала 1  700,00 грн, що не покриває навіть амортизаційних відрахувань та має наслідком прямі збитки підприємства у разі укладення договору оренди.
Також, Позивач наголошує на тому, шо він входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83, є співвласником держаних оборонних замовлень, а також режимним об`єктом з обмеженим доступом на його територію.
З поміж іншого Позивачем наголошено, що він фізично не зможе передати вказаний об`єкт оренди за вказаною площею 1  296,00 м2, так як згідно технічного паспорту на спірне майно загальна площа першого поверху становить 2  250,2 м2 та складається з приміщень №№1-15, а які конкретні приміщення на першому поверсі виробничого корпусу №69 (літ.Т-1-4) буду передаватися в оренду не зазначено. Позивач зазначає, шо жодне з вищезазначених приміщень окремо не має зазначеної площі в розмірі 1  296,00 м2. 
Враховуючи викладене, здійснивши аналіз зазначених Позивачем підстав до забезпечення позову, а також наявні в матеріалах даної справи докази, враховуючи доводи та заперечення викладені в апеляційній скарзі, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, про задоволення заяви Позивача про забезпечення позову, так як вжиття запропонованих Позивачем заходів матиме наслідком ефективну реалізацію Позивачем права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, недопущення утруднення виконання можливого рішення суду на користь Позивача в майбутньому, так як зазначені заходи є розумними, обґрунтованими належним чином та адекватними. Між зазначеними Позивачем заходами та предметом позовної вимог є прямий зв`язок, про що також вірно зазначено судом першої інстанції. 
Доводи про те, що від укладення договору оренди не залежить проведення та затвердження результатів аукціону, так як наслідок не залежить питання визнання спірного аукціону недійсним та подальшого скасування відповідного наказу Відповідача спростовуються вищенаведеними висновками колегії суддів в межах розгляду даної справи.
Зауваження Відповідача про відсутність в мотивувальній частинні оспорюваної ухвали в супереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України відповідних мотивів, за яких суд дійшов висновку про задоволення заяви Позивача про забезпечення позову, а також відсутності зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії з підписання договору оренди щодо спірного нерухомого майна з предметом заявлених Позивачем позовних вимог - спростовуються змістом мотивувальної частини спірної ухвали, де судом було здійснено аналіз доводів Позивача щодо підстав забезпечення позову, зроблено відповідний висновок з зазначенням його мотивів, а також зазначено про взаємозалежність факту підписання договору оренди з предметом позовної заяви. 
Твердження Відповідача про ненадання судом першої інстанції в оспорюваній ухвалі оцінки доводам та запереченням Відповідача щодо заявленої Позивачем заяви про забезпечення позову колегією суддів визнаються необґрунтованими, так як заява про забезпечення позову надійшла до суду 29 вересня 2021 року та того ж дня була розглянута та за результатами її розгляду судом прийнята спірна ухвала, що виключало можливість дослідження заперечень сторін щодо заяви про забезпечення позову на момент прийняття спірної ухвали. 
Також судова колегія зазначає, що відповідно до змісту частини першої статті 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, що також свідчить про безпідставність вищезазначених доводів Відповідача.
Доводи Відповідача, що спірна ухвала в супереч частини 4 статті 141 ГПК України не містить пункту щодо вирішення питання про застосування зустрічного зобов`язання спростовуються безпосередньо змістом пункту 1 зазначеної статі, за змістом якої суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Так, за змістом означеної статті зустрічне забезпечення заяви є правом суду, а тому відсутність інформації про зустрічне забезпечення в даному випадку не свідчить про порушення судом першої інстанції приписів ст. 141 ГПК України.
Будь-яких інших доводів щодо порушення судом першої інстанції при прийнятті спірної узвали приписів процесуального законодавства які регулюють такий інститут як забезпечення позову, апеляційна скарга Відповідача не містить, а підстав обов`язкового скасування спірної ухвали незалежно від їх зазначення (не зазначення) в апеляційній скарзі передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України судовою колегією не встановлено.  
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права
Судове колегія зазначає, що вході перегляду спірної ухвали господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду встановлено не було, а також не встановлено порушень норм процесуального права чи матеріального права, які в порядку ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування означеної ухвали незалежно від заявлених в апеляційній скарзі вимог та доводів в їх обґрунтування, отже законних підстав до виходу за межі доводів апеляційної скарги судовою колегією не встановлено.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що оспорювана ухвала господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 ґрунтується на дотриманні норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги у вигляді судового збору  відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 - залишити без задоволення.
          Ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.2021 року у справі №922/3875/21 - залишити без змін.
          Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Регіональне Відділення Фонду державного майна України по Харківській області.
          Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 14.12.2021 року.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна