ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8096/21 Справа № 212/3390/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
                  суддів              -   Лаченкової О.В., Демченко Е.Л.,
                                     при секретарі  -     Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи джерелом підвищеної небезпеки,- 

В С Т А Н О В И В:

               У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, 454 000 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
       В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 лютого 2005 року о 10 годин 30 хвилин на території залізничного цеху №2 Управління залізничного транспорту Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» під час виконання трудових обов`язків шляхового майстра загинув батько позивача, ОСОБА_2 . Причиною смерті став наїзд на нього вагону вантажного поїзду, який належав підприємству.
       Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у наступному: позивач втратив рідну людину, яку дуже любив. Смерть батька призвела до того, що позивач тривалий час перебував у напруженому психічному стані, думки про смерть батька не залишають його навіть до теперішнього часу. Відчуття того, що позивач ніколи не побачить свого батька постійно пригнічує його, що негативно позначається на психічному стані.
       Рішенням  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, 124 тисячі 850 гривень, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
       Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1248 гривень 50 копійок.
       В іншій частині позовних вимог відмовлено.
               Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
               Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Так, судом неправомірно зменшено суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
               Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скарга мотивована тим, що вина підприємства у спричиненні позивачу моральної шкоди не встановлена та не доведена.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Саксаганським відділом РАГСу м.Кривого Рогу від 15 лютого 1979 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 25 лютого 2005 року, актовий запис №420, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 52 роки.
Позивач загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку 24 лютого 2005 року близько 10 годині 30 хвилин.
Згідно акту форми Н-1, про нещасний випадок №1 від 24 лютого 2005 року, на залізничній колії № 4, на рейці, ближній до рудного складу, на відстані близько 2-х метрів від дозувальної площадки було виявлено тіло ОСОБА_2 без ознак життя.
Підприємством ВАТ «КЗРК» було складено акт №1 від 18.03.2005 року про нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом (за формою НПВ).
Згідно висновку комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, обстеживши місце нещасного випадку, вивчивши технічну документацію, отримавши письмові пояснення та опитавши осіб, ознайомившись з висновками експертно-технічної комісії та судово-медичної експертизи, дійшла до висновку, що нещасний випадок з ОСОБА_2 стався у зв`язку з порушенням з його боку затвердженого маршруту пересування робітників по території станції «Центральна»; пересування по території станції у стані алкогольного сп`яніння.
Осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, комісією не встановлено (згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 лютого 2005 року).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що смертю батька на виробництві йому завдано моральну шкоду.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків,а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
       Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
       Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.
       Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
       Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;   у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).
       Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».
       Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.
       У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
       Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
       Згідно з ч.3  ст.23 Цивільного кодексу України  моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Внаслідок смерті на виробництві ОСОБА_2 позивачу, сину загиблого, завдана моральна шкода, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю батька знайшов своє підтвердження.
На підставі чого колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. 
В той же час, колегія суддів зауважує і що визначення моральної шкоди в розмірі, який просив стягнути позивач, не відповідає принципам співмірності та об`єктивності, зважаючи на наявність вини загиблого батька позивача у нещасному випадку.
Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що позивачу була заподіяна моральна шкода.
При цьому, при визначенні розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, судом врахована ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
       керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               О.В. Лаченкова

                                                                       Е.Л. Демченко