Єдиний унікальний номер 235/2773/21 
Номер провадження 22-ц/804/2490/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021  року                                                                                                                  м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бородавки К.П. в місті Покровську Донецької області, в справі номер 235/2773/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 24.06.2004 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений з 14.05.2017 року за ст. 38 КзпП України за власним бажанням. 
Відповідач в певні місяці  2014 року нараховував позивачу заробітну плату, але не сплачував її в повному обсязі. 
Так, у січні 2014 року відповідач не доплатив позивачу 550,00 грн, у лютому 2014 року - 550,00 грн, у березні 2014 року - 1000,00 грн, у квітні 2014 року - 1000,00 грн, у травні 2014 року - 1000,00 грн, у червні 2014 року - 1000,00 грн. 
Вказані суми в загальному розмірі 5100,00 грн не виплачено до цього часу, тому позивач просив суд з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату 5100,00 грн.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати – відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в і інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року, позов задовольнити.
Доводами апеляційної скарги наведено, що  суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, на які посилався позивач.
Суд безпідставно посилався на документи, які не є первинними.
Вважає, що оскільки позивач не отримав всіх належних йому платежів, майнові вимоги щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду.
В  відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» зазначає, що апеляційну скаргу не визнає, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку з її необґрунтованістю. Просив апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає рішення суду першої інстанції об`єктивним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи,  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі 
матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 06.02.2007 року по 14.05.2017 року, був звільнений наказом від 15.05.2017 року з 14.05.2017 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 11-14).
З копій розрахункових листів вбачається, що позивачу нараховано: січень 2014 року – 9381,33 грн., утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 550,00 грн, лютий 2014 року – 8134,94 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 550,00 грн, березень 2014 року – 9964,80 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, квітень 2014 року – 8278,29 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» -1000,00 грн, травень 2014 року – 8359,25 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, червень 2014 року – 8720,82 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, всього 5100,00 грн (а.с. 15-18, 77-78).
Відповідно до довідки №9301 про нараховані суми при звільненні 14.05.2017 року позивачу нарахована та утримана сума в розмірі 16919,88 грн (а.с. 19).
З заяви ОСОБА_1 вбачається, 11.09.2013 року позивач просив перераховувати кошти на його картковий рахунок, відкритий в Красноармійському ТВБВ №10004/0218 філії – Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» за реквізитами: МФО 335106, Код ЄДРПОУ 09334702, р/рахунок НОМЕР_2 , картрахунок НОМЕР_3 (а.с. 89).
Відповідно до довідок №2263 від 04.11.2019 року та №784 від 22.04.2020 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про перерахування заробітної плати на о/р в Ощадбанку №26255520248637: за січень 2014 року – 550,00 грн, за лютий 2014 року – 550,00 грн, за березень 2014 року – 1000,00 грн, за квітень 2014 року – 1000,00 грн, за травень 2014 року – 1000,00 грн, за червень 2014 року – 1000,00 грн (а.с. 28, 33).
Позивачем надано копію виписки по картковому рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» (а.с. 36-40).
З Реєстрів на зарахування сум заробітної плати в Ощадбанку за січень-червень 2014 року та довідки відповідача від 11.05.2021 року вбачається, що спірні суми заборгованості були перераховані позивачу на о/рахунок № НОМЕР_5 в Ощадбанку, а саме: за січень 2014 року – 550,00 грн перераховано у лютому 2014 року – 25.02.2014 року; за лютий 2014 року – 550,00 грн перераховано у березні 2014 року – 31.03.2014 року, за березень 2014 року – 1000,00 грн перераховано у квітні 2014 року – 25.04.2014 року , за квітень 2014 року – 1000,00 грн перераховано у травні 2014 року – 20.05.2014 року, за травень 2014 року – 1000,00 грн перераховано у червні 2014 року – 26.06.2014 року, за червень 2014 року 1000,00 грн перераховано у липні 2014 року – 28.07.2014 року (а.с. 58-76).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог щодо невиплати позивачу нарахованої йому спірної суми заробітної плати в розмірі 5100,00 грн за січень – червень 2014 року.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи  та нормам закону. 
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 06.02.2007 року по 14.05.2017 року, був звільнений наказом від 15.05.2017 року з 14.05.2017 року, за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Заявою від 11.09.2013 року позивач ОСОБА_1 просив перераховувати кошти на його картковий рахунок, відкритий в Красноармійському ТВБВ №10004/0218 філії – Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» за реквізитами: МФО 335106, Код ЄДРПОУ 09334702, р/рахунок НОМЕР_2 , картрахунок НОМЕР_3 .
З копій розрахункових листів вбачається, що позивачу нараховано: січень 2014 року – 9381,33 грн., утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 550,00 грн, лютий 2014 року – 8134,94 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 550,00 грн, березень 2014 року – 9964,80 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, квітень 2014 року – 8278,29 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» -1000,00 грн, травень 2014 року – 8359,25 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, червень 2014 року – 8720,82 грн, утримано мовою оригіналу «сберкасса» - 1000,00 грн, всього 5100,00 грн. 
Відповідно до довідок №2263 від 04.11.2019 року та №784 від 22.04.2020 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про перерахування заробітної плати на о/р в Ощадбанку № 26255520248637 за період з січня по червень 2014 року в загальній сумі на 5100,00 грн.
Позивачем надано копію виписки по картковому рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк».
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З наданих сторонами доказів вбачається, що спірні суми заробітної плати в загальному розмірі 5100,00 грн були перераховані відповідачем позивачу на картку Ощадбанку о/р НОМЕР_5 , відповідно до його заяви, в той час, як позивачем надано копію виписки по іншому картковому рахунку – № НОМЕР_4 в АТ «Ощадбанк».
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки згідно наданих відповідачем розрахунково-платіжних відомостей розрахунки з позивачем проведені у повному обсязі.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані ним.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя: