П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  600/3128/21-а 
Головуючий у 1-й інстанції:   Лелюк О.П.  
Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
19 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнати бездіяльність протиправною та зобов"язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Міністерства юстиції України про зобов`язання Міністерство юстиції України розглянути скаргу від 05 квітня 2021 року у порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», письмово повідомити позивачів про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підставами для залишення позовної заяви без руху стало те, що позовна заява не містить відомостей стосовно кожної особи, яка є позивачем за даним позовом, згідно пункту 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (зокрема, не вказано реєстраційні номери облікової картки платника податків, номери та серії паспортів указаних вище фізичних осіб). Також в ухвалі суд першої інстанції зазначив, що у прохальній частині адміністративного позову позивачами не вказано, яку саме бездіяльність відповідача вони вважають протиправною, чи які дії (рішення) відповідача, на переконання позивачів, є протиправними. Натомість, заявлено лише вимоги зобов`язального характеру. Позивачами не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а посилання останніх на те, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає помилковими.
На виконання вимог ухвали суду від 14 липня 2021 року позивачами подано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій вони просять суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України та зобов`язати останнього розглянути скаргу від 05 квітня 2021 року у порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», письмово повідомити позивачів про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.
Крім цього, як вбачається з матеріалів, наданих на виконання вимог ухвали суду від 14 липня 2021 року, позивачами подано клопотання про звільнення їх від сплати судового збору у даній справі, в обґрунтування якого зазначено, що при сплаті кожним з позивачів судового збору за подання до суду цього позову у розмірі 908,00 грн, в подальшому, у разі перегляду судового рішення у цій справі в судах апеляційної та касаційної інстанцій, кожному з позивачів необхідно буде сплачувати судовий збір у розмірах, відповідно, 1362,00 грн (у разі подання апеляційної скарги) та 4086,00 грн (у разі подання касаційної скарги).
Водночас, згідно з наданими позивачами копіями довідок про доходи №4752237748701764 та №0452434058201450 ОСОБА_2 у попередньому календарному році отримав пенсію у сумі 21398,00 грн, а ОСОБА_1 у сумі 26200,00 грн. Тобто, виходячи з розмірів річних доходів позивачів у вказаних вище сумах, розмір судового збору у сумі 4086,00 грн становить, відповідно, 19,095% від розміру річного доходу позивача ОСОБА_2 та 15,5954% від розміру річного доходу позивача ОСОБА_1 . Наведене свідчить про те, що розмір судового збору за подання до суду цього позову перевищує 5 відсотків від розмірів грошових доходів позивачів за попередній календарний рік.
З урахуванням викладених обставин позивачі вказали, що, зважаючи на їх майновий стан, вони не мають матеріальної можливості сплатити судовий збір у розмірі, визначеному в ухвалі Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року, у зв`язку з чим ними й подано клопотання про звільнення від сплати судового збору. 
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року позовну заяву повернуто позивачам.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції на розгляд іншому судді.
Враховуючи, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних доказів того, що розмір судового збору  перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу за попередній календарний рік.
На думку суду, додані до клопотання довідки про доходи №0452434058201450 та №4752237748701764, видані Відділом обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, підтверджують лише отримання позивачами пенсії і не є доказами того, що пенсія є єдиним доходом кожного з позивачів, а відтак не свідчить про незадовільний майновий стан заявників позову.
До того ж, зазначеними вище довідками підтверджується факт отримання позивачами пенсії не за попередній календарний рік, а за поточні 6 місяців (з лютого по липень) 2021 року.
Крім цього, надаючи оцінку доводам клопотання про звільнення від сплати від судового збору стосовно того, що позивачі не мають жодної матеріальної можливості сплатити судовий збір у розмірі, зазначеному в ухвалі суду від 14 липня 2021 року, суд зауважив, що ними не надано належних доказів на їх підтвердження. Такі можуть підтверджуватися, зокрема, довідками з податкового органу про доходи позивачів.
Колегія суддів вважає передчасним такий висновок, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 169 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 2 ст. 169 КАС України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому  статтею 171  цього Кодексу (ч. 3. 1 ст. 169 КАС України).
Відповідно до ч. 4 п. 1 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.
Як слідує із матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 14.07.2021 про залишення позовної заяви без руху в частині не надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, позивачі надали клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому зазначають про те, що враховуючи їх майновий стан, вони не мають жодної матеріальної можливості сплатити судовий збір зазначений в ухвалі суду від 14.07.2021. 
У свою чергу, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
В ч. 2 цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас, конструкція наведених правових норм, дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин. При цьому, в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.
Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставин, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору, у свою чергу, такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Тобто, Законом України «Про судовий збір» чітко визначено підставу для звільнення від сплати судового збору, зокрема, доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Колегія суддів зазначає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 14.07.2021 суд першої інстанції зазначив щодо розміру судового збору, який необхідно сплатити позивачам за подання позовної заяви, а також відхилив посилання позивачів на те, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
У клопотанні від 28.07.2021 про звільнення від сплати судового збору позивачами заявлено інші підстави для звільнення від сплати судового збору, а саме розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачів за попереднік календарний рік. До вказаного клопотання додано довідки про доходи позивачів за період з лютого 2021 по липень 2021 року.
Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору стосовно того, що позивачі не мають жодної матеріальної можливості сплатити судовий збір можуть підтверджуватися, зокрема, довідками податкового органу про доходи позивачів.
Однак, колегія суддів рахує, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку, що позивачами не надано належних доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу за попередній календарний рік, оскільки із вказаних підстав позовна заява без руху не залишалась. Суд може продовжити строк, тим самим надати скаржникам можливість усунути недоліки позовної заяви, однак, суд з формальних підстав позбавив позивачів можливості належним чином надати достатні докази про незадовільний стан заявників.
Колегія суддів вважає передчасним рішення суду першої інстанції, щодо повернення позовної заяви, оскільки як вбачається з матеріалів справи та долучених позивачами до апеляційної скарги документів, останніми вживались заходи для усунення недоліків позовної заяви, а додані до апеляційної скарги довідки свідчать про те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачів за попередній календарний рік.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосудді можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним право обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Суд також враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі", в якому Суд зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Беллет проти Франції", Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Отже, з наведеного слідує, що оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, порушив норми процесуального права, що в свою чергу відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для її скасування, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнати бездіяльність протиправною та зобов"язання вчинити певні дії скасувати.
Справу направити до  Чернівецького окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.