ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/15865/20                                        Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 33/818/611/21                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

ПО С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
       01 грудня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання  ОСОБА_1 на про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1953 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягненню у виді штрафу у розмірі 17000 грн. без конфіскації паливно-мастильних матеріалів.        
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 13.09.2020 року біль 18.24 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснював продаж паливно-мастильних матеріалів, без відповідних документів на право зайняття даним видом діяльності.

       На вказану судову постанову лише 17.12.2020 року ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї постанови, посилаючись на те, що про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 07.12.2020 року, отримавши її копію поштовим зв`язком. Вважає, що строк апеляційного оскарження враховується з моменту отримання копії постанови.

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
       30 листопада 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутністю.
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду клопотання ОСОБА_1 без його участі в межах поданої ним апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судової постанови не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже закон пов`язує строк подачі апеляційної скарги на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення виключно з днем винесення цієї постанови, тобто датою ухвалення судового рішення.
Постанова судом першої інстанції була винесена 26 жовтня 2020 року, а апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана 17.12.2020 року, тобто з пропуском процесуального строку на її оскарження понад десять днів з моменту її ухвалення.
Відповідно до відомостей матеріалів справи ОСОБА_1 був повідомлений про те, що стосовно нього судом першої інстанції саме 26.10.2020 року розглядалась справа про адміністративне правопорушення. 
Факт того, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду його справи підтверджується відомостями його власноручної заяви (арк. 11), в якій він просив суд першої інстанції про поблажливість та просив розглянути справу стосовно нього без його участі.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження
Поряд з цим належить взяти до уваги, що матеріали цієї справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 цікавився розглядом справи стосовно нього.
Тобто, ОСОБА_1 достовірно знав про те, що справа стосовно нього розглядалась судом першої інстанції саме 26.10.2020 року. Однак у будь-який спосіб він не цікавився результатом цього розгляду, що суд апеляційної інстанції розцінює як байдужість щодо прийнятого судом рішення стосовно нього.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Також, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", наголошується, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.
У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
За вищенаведених обставин апеляційний суд не вбачає поважних підстав для поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після спливу встановленого строку, повертається судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року - відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                 С.К. Шабельніков