ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6572/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/2089/21	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю.,
секретаря Ракович Д.Г.,
за участі: представників : позивача – адвоката Буряка Д.М., відповідача – адвоката Урбанського М.В., третьої особи – ОСОБА_1 ,
розглянувши в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного університету "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка"
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року, прийнятого під головуванням судді Андрієнко Г.В. в м. Полтаві
у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання права власності за набувальною давністю ,
треті особи - Міністерство освіти і науки України, ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до районного суду з вказаним позовом. Просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 76,7 кв.м. в порядку набувальної давності. Зазначаючи, що позивачі проживають у вказаній квартирі з 1995 року, користуються нею відкрито та безперервно понад десять років.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання права власності на квартиру задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 76,7 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. за набувальною давністю.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачі більше 10 років відкрито та безперервно користуються квартирою АДРЕСА_2 загальною площею 76,7 кв.м, тому мають право на визнання за ними права власності на дану квартиру за набувальною давністю.
У квітні 2021 року рішення оскаржив Національний університет "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка", в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зазначає, що університет не є власником вказаного нерухомого майна, а тому не є належним відповідачем у справі. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів, які б визначали статус об`єкта нерухомого майна що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року та 22 жовтня 2021 року до участі в справі в якості третіх осіб залучені Міністерство освіти і науки України, як власник майна, та ОСОБА_6 – особа, яка в 2017 році придбала квартиру у сім`ї ОСОБА_7 .
На апеляційну скаргу подані відзиви :
-Міністерства освіти і науки України, в якому підтримуються доводи скарги та вважають рішення районного суду незаконним,
-представника позивачів – адвоката Буряк Д.М., який вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.
Представник Національного університету "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка" подав відповідь на відзив представника позивачів, в якому зазначається на допущені порушення процесуального права при ухаленні оскаржуваного рішення.
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2  з 31 травня 1990 року по 30.08.2012 року проходив службу в Збройних силах України. 
Згідно ордеру № 72 від 14 грудня 1995 року, виданого Полтавською квартирно-експлуатаційною частиною району ІІ, ОСОБА_2 , як військовому службовцю, та його членам сім`ї – дружині ОСОБА_8 , сину ОСОБА_4 , видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 40 кв.м. Позивачі були зареєстровані за вказаною адресою.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачі проживають у спірній квартирі з 1995 року, добросовісно заволоділи, користуються нею відкрито та безперервно понад десять років, то ж вони мають право на визнання права власності на дану квартиру за набувальною давністю.
Колегія суддів не може погодись з вказаним висновком.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.
Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.
Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).
Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) зробив висновок, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Верховний Суд визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.1995 року № 74 «Про перерозподіл будівель та споруд Полтавського вищого зенітного ракетного командного Червонопрапорного училища імені генерала армії ОСОБА_9 будинок за адресою АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 ) передана на баланс Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будівля за вказаною адресою знаходиться у університеті на праві господарського відання, а власником є держава в особі Міністерства освіти і науки України (а.с.143).
Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття володіння її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України,  в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України). 
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи ( ч.1 ст.47 цього ж Кодексу).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (ст.175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі    № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
Вбачається, що зміст і характер правовідносин між учасниками справи виник з приводу нерухомого майна – квартири в будинку по АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 , власником якого є Міністерство освіти і науки України.
Проте, позовних вимог до вказаного Міністерства позивачі не пред`явили.
Таким чином, позовна вимога до юридичної особи, яка є балансоутримувачем будинку та має право тільки господарського відання, не може бути звернена до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, правонаступником якого є Національний університет "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка", якого позивачі визначили відповідачем.
Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив власника майна є обґрунтованими та дають підстави дійти висновку про відмову у позові у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів.
Не можуть бути прийняті до уваги доводи відзиву на апеляційну скаргу представника позивачів – адвоката Буряка Д.М. про те, що у даній справі 15 вересня 2016 року проведено заочний розгляд справи.
Так, порядок заочного розгляду справи на час ухвалення оскаржуваного рішення був визначений редакцією діючих на той час ст.ст.224-226 ЦПК України.
Матеріали справи не містять відповідної ухвали про заочний розгляд справи, як і відсутні відповідні вказівки про це у тексті рішення, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що розгляд справи і ухвалення рішення відбулось за загальними правилами.
У частині першій статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з того, що звітом про оцінку нерухомого майна вартість квартири по АДРЕСА_6 визначена у 725 000грн., сума судового збору, яка підлягає стягненню з кожного з позивачів на користь держави, становить по 1812,5 грн. з кожного
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного університету "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка" задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір на користь держави у розмірі по 1812,50  грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08.11.2021 р.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. Ю.Кузнєцова