ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року 

справа № 691/117/21		
провадження № 22-ц/821/1795/21		
категорія: 311000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В., 
секретаря - Винник І. М., 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ,
треті осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:  ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Кривий Ріг; Виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директора філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Кривий Ріг, Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди, у складі: головуючої судді Савенко О. М., 
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» м. Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, внесення змін до наказу про звільнення з роботи та виплату моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що позивач з 14 січня 1998 року працював на виробничому підрозділі «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді помічника директора по охороні праці, а з 05 жовтня 1999 року був переведений на посаду головного інженера. 
Наказом № 265-ос/тр від 08 грудня 2020 року, за підписом директора філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» - Османа О. Л., його було звільнено з роботи з 10 грудня 2020 року «за систематичне невиконання трудових обов`язків, п. 3 ст. 40 КЗпП України». Підставою для його звільнення в наказі зазначено: наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 02-дс/тр від 11 червня 2020 року; наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року; доповідні записки в.о. начальника ВП «Хлистунівський кар`єр» Згоди С. Л. від 09 жовтня 2020 року № Хлс./1091 та від  23 жовтня 2020 року. 
Позивач вважає звільнення незаконним. Так, в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 02-дс/тр від 11 червня 2020 року, немає жодного порушення, яке безпосередньо стосувалося б його, як головного інженера, тобто, в даному наказі не наведені факти так званого неналежного виконання посадових обов`язків головного інженера. 
Вважає догану необґрунтованою та безпідставною, оскільки з його боку не було допущено жодних порушень посадових обов`язків, за які відповідач міг би накласти дисциплінарне стягнення. Був не згідний з наказом № 02-дс\тр від 11 червня 2020 року про оголошення йому догани, але не оскаржував даний наказ, тому що в той час не міг передбачити, що накладення цього дисциплінарного стягнення буде спланованим відповідачем і неодноразовим та призведе до таких наслідків, як звільнення з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків за п. 3 ст. 40 КЗпП України. 
У наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року йому було оголошено догану за неодноразове невиконання своїх посадових обов`язків. Категорично не погоджуючись з даним наказом, 03 листопада 2020 року надіслав на ім`я начальника філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» Османа О. Л. лист-оскарження № 1185 з проханням розібратися в даній ситуації та відмінити наказ № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року як незаконний. 
Переконаний, що догана оголошена безпідставно, а факти і обґрунтування, викладені в наказі, не відповідають дійсності, оскільки свої обов`язки він завжди виконував добросовісно.
19 листопада 2020 року, згідно розпорядження директора філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» №ЦУП-8/5411/1 від 18 листопада 2020 року його було викликано в філію «Центр управління промисловістю». На нараді керівництва філії, де були присутні директор філії ОСОБА_2 , заступники директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перший заступник директора ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу кадрів Вересовська Т. Л., йому в ультимативній формі було наказано написати заяву про звільнення за власним бажанням, а у разі відмови - буде звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України.  
Внаслідок перенесеного стресу, у нього різко погіршився стан здоров`я, почалися проблеми з підвищеним тиском, з`явилися болі в серці, хоча до цього випадку не мав таких проблем. Як наслідок, з 26 листопада 2020 року по 04 грудня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради». 
Після виписки з лікарні, в перший же день його виходу на роботу 08 грудня 2020 року, був ознайомлений з наказом про звільнення № 265-ос/тр від 08 грудня 2020 року з 10 грудня 2020 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за підписом директора філії «Центр управління промисловістю» Османа О. Л. В даному наказі є посилання на наказ № 126 від 18 вересня 2018 року, в якому йдеться про заборону перебування власного автотранспорту працівників підприємства, а в наказі № 106 від 20 жовтня 2008 року - про заборону перебування сторонніх людей, які не мають наміру придбати продукцію підприємства.

Позивач вважає ставлення до нього керівництва філії на період перебування у відрядженні на ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_6 упередженим та несправедливим. Причини його звільнення в наказі № 265-ос\тр від 08 грудня 2020 року не відповідають дійсним обставинам справи. 
У зв`язку із вчиненням відповідачем незаконних дій, що полягають в необґрунтованому накладенні дисциплінарних стягнень, упередженому ставленні та незаконному звільненні, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст. ст. 23, 216 ЦК України та яка полягає у наступному: у спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли дізнався, що звільнено по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків, після багаторічної сумлінної праці на даному підприємстві - майже 23 роки; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача щодо нього як до посадової особи; у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призводить до вчинення ним незаконних дій, які він дозволяє собі здійснювати з метою використання своїх можливостей; у звільненні за вказаною статтею була принижена його честь та гідність, а також цей факт негативно вплинув на ділову репутацію, що є надзвичайно суттєвим. Також до страждань приводить те, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька, яка в результаті свавільних дій відповідача позбавлена засобів для існування, оскільки  він залишився без роботи. Через безпідставні догани та тиск з боку відповідача перебував у лікарні, а після звільнення був змушений звернутися до сімейного лікаря та лікаря-психіатра за наданням медичної допомоги. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 100 000 грн 00 коп. 
З метою досудового врегулювання спору, 23 грудня 2020 року ним було направлено лист-заяву директору філії «Центр управління промисловістю» Осману О. Л. про зміну формулювання в наказі № 265-ос\тр від 08 грудня 2020 року з «звільнений за систематичне невиконання трудових обов`язків п. 3 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію». 
Натомість, до цього часу відповіді не отримав. Звільнення по вказаній статті позбавило його права на виплату одноразової матеріальної допомоги, передбаченої пунктом 3.2.16. Колективного договору підприємства в розмірі 3-х середньомісячних заробітків. Для захисту порушених прав та інтересів прийняв рішення звернутися до суду. 
За наведених мотивів позивач просив: скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року, яким позивачу безпідставно було оголошено догану; визнати незаконним в частині підстав звільнення, внести зміни в наказ про звільнення № 265-ос/тр від 08 грудня 2020 року «звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно статті 38 КЗпП України»; стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн 00 коп. завданої йому моральної шкоди; стягнути з відповідача на його користь витрати за надання правничої допомоги  в розмірі 10 000 грн 00 коп.
18 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову і просив: поновити його на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» з 11 грудня 2020 року; скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 09 жовтня 2020 року;  стягнути із АТ «Українська залізниця» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», середній заробіток за час вимушеного прогулу і у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням виплатити 100 000 грн 00 коп. За понесення судових витрат за надання правничої допомоги компенсувати 10 000 грн 00 коп. 
20 квітня 2021 року, позивач подав уточнену позовну заяву, за змістом якої уточнив сторони по справі: відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця» м. Київ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ; третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ.  Також просив суд  визнати, що пропуск строку подачі повторної позовної заяви до суду мав місце з поважних причин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до суду, відмовлено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою, визначений ст. 233 КЗпП України, у зв`язку з встановленими причинами поважності пропуску.
Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» м. Київ, Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» м. Київ про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди, задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, з 11 грудня 2020 року.
Стягнуто із АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2020 року по 06 серпня 2021 року в розмірі 38 860 грн 91 коп.
Рішення суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, з 11 грудня 2020 року та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 10 315 грн 04 коп. ОСОБА_1 , присуджено виконати негайно АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця».
Стягнуто із АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням 10 000 грн 00 коп.
Стягнуто із АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. за вирішення трудового спору про поновлення працівника на роботі та 75 грн 00 коп. за вирішення позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн за розгляд позовної вимоги про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року та 75 грн за вирішення позовної вимоги, як позивача, про відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що наявні обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення позивачем вказаного позову, оскільки вони обумовлені хворобою позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідно за наведених мотивів місцевий суд, не вбачав підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі місцевий суд виходив з того, що проаналізувавши зміст наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в сукупності із дослідженими доказами, суд, не встановив конкретного проступку з сторони позивача, для надання йому оцінки як систематичного невиконання трудових обов`язків. Посилання у наказі на порушення пунктів посадової інструкції головного інженера Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» Шкребко Є. Л. є безпідставним, остільки не узгоджується із встановленими обставинами, які зафіксовані доповідними 07 жовтня 2020 року та правовими підставами для прийняття відповідного рішення.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди місцевий суд прийшов до висновку, що розмір відшкодування відповідачем в розмірі 10 000 грн, як таких що відповідають беззаперечним обставинам у справі про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, багаторічній та сумлінній праці за період роботи 22 роки на одному підприємстві, вплив на стан здоров`я, який допускається у зв`язку з перенесеними хвилюваннями і є співмірним із тими обставинами, що після звільнення ОСОБА_7 працевлаштувався 28 грудня 2020 року на іншу роботу, мав постійний дохід, не було випадків тимчасової непрацездатності пов`язаної із набутими хворобами та отриманням відшкодування за рішенням суду у виді середнього заробітку за вимушений прогул.
Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу місцевий суд виходив з того, що надана позивачем квитанція від 11 травня 2021 року про сплату гонорару 10 000 грн, видана адвокатом Шикунова А. О. без відображення у ній повної інформації про отримання та зарахування гонорару на рахунок адвоката, не підтверджує в повному обсязі факт отримання коштів від позивача, як клієнта. Та не являється, за своєю природою таким правовим документом, який за, формою, змістом та зафіксованою інформацією не викликатиме сумнів у його дійсності ні в сторони у справі, ні у суду та підтверджує реально понесені стороною при зверненні до суду витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_1 , 02 вересня 2021 року порушено питання про скасування судового рішення в частині відмови у стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу та часткове задоволення вимог, щодо відшкодування моральної шкоди. 
Зокрема на підтвердження обсягу наданих послуг, адвокатом Шикуновою А. О. було надано: звіт  про  витрачений  час  на  надання  правничої  допомоги,  як  виконаних  робіт  від  11 травня  2021 року, договір про надання правничої допомоги від 11 травня 2021 року та квитанцію від 11 травня 2021 року. 
Посилання суду на ту обставину, що подана стороною позивача квитанція від 11 травня 2021 року  на 10 000 грн 00 коп. видана адвокатом Шикунова А. О. без відображення певної інформації про отримання та зарахування гонорару на рахунок адвоката не підтверджує в повному обсязі факт отримання коштів від позивача, як клієнта, є безпідставним, оскільки не узгоджується з позиціями Верховного Суду викладеними, щодо цього питання. 
Заявлений гонорар є цілком обґрунтованим, співмірним зі складністю справи, об`ємом роботи та витраченим часом. 
Щодо розміру заявлених вимог про відшкодування шкоди ОСОБА_1 зазначив, що кожна вказана ним обставина щодо обґрунтування моральної шкоди була підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки  та безпідставно зменшив суму  її відшкодування.  
Стягнуті судом першої інстанції 10 000 грн 00 коп. моральної шкоди є абсолютно несправедливими у співвідношенні з моральними стражданнями яких зазнав скаржник. 

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» м. Київ, поданій 03 вересня 2021 року, порушено питання про скасування судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди та оплати судового збору. 
При цьому апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для даного виду спору, клопотання про його продовження останній не подавав, в свою чергу відповідач просив застосувати даний строк подавши відповідне клопотання, яке місцевим судом не взято до уваги. 
Щодо стягнення моральної шкоди скаржник зазначив, що як її розмір так і сам факт її стягнення є не обґрунтований позивачем належними допустимими доказами. Матеріали справи не містять жодних доказів порушення прав працівника, що призвели до моральних страждань, а тому відсутні підстави для задоволення  позову  та стягнення  моральної  шкоди  в  розмірі  10 000 грн  00 коп.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року відкрито провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ у вказаній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 10 листопада 2021 року на 12 год. 30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи. В послідуючому розгляд справи відкладено на 26 листопада 2021 року на 08 год 00 хв. Та оголошено перерву у розгляді справи до 02 грудня 2012 року до 11 год. 30 хв. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до запису в паспорті громадянина України НОМЕР_1 виданому 30 січня 1997 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і йому присвоєно відповідно 27 липня 2001 року ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за місцем реєстрації АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 11-13). 
У трудовій книжці НОМЕР_3 на прізвище ОСОБА_1 значиться, що з 14 січня 1996 року прийнятий на роботу в Хлистунівський щебзавод Одеської залізниці і з 24 березня 1999 року займає посаду головного інженера підприємства. 10 грудня 2020 року зроблено запис про звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків п. 3 ст. 40 КЗпПУ (т. 1 а. с. 15-21). 
У посадовій інструкції головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м. Київ, яка затверджена 07 квітня 2016 року в.о. начальника філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» В. І. Харлан та з якою ознайомлений ОСОБА_1 , зазначено, що призначення на посаду та звільнення з посади здійснюється наказом начальника філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» з дотриманням вимог КЗпП України та чинного законодавства про працю; є підпорядкованим безпосередньо начальнику виробничого підрозділу; розділами 2, 3, 4, 5, 6, 7 визначено завдання та обов`язки, права, відповідальність, що повинен знати, кваліфікаційні вимоги, взаємовідносини за посадою головного інженера (т. 1 а. с. 21-28). 
У Положенні про виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» та Положенні про філію «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» визначено загальні засади утворення, правовий статус, порядок управління і основні принципи ведення господарської діяльності юридичних осіб, сторін у справі (т. 1 а. с. 98-109, 110-112). 
Середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» станом на дату звільнення становила 644,69 грн (т. 1 а. с. 14). 
На час звернення до суду 20 квітня 2021 року розмір втраченого заробітку працівником ОСОБА_1 становив 52 219 грн 89 коп. (т. 1 а. с. 121). 
За наказом від 11 червня 2020 року № 02-дс/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 », позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне утримання технологічних доріг та неналежне і несвоєчасне оформлення первинної документації у діяльності виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» з оголошенням догани (т. 1 а. с. 30). 
Наказом від 09 жовтня 2020 року № 06-дс/тр «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного інженера ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_1 » за невиконання посадових обов`язків та порушення виконавської дисципліни головному інженеру ОСОБА_1 повторно оголошено догану (т. 1 а. с. 31). 
Начальником ВП «Хлистунівський кар`єр» Г. С. Шевченко, 18 вересня 2018 року за № 126 винесено наказ «Про заборону перебування власного автотранспорту на території підприємства» із забороною перебування власного автотранспорту працівників на території підприємства, окрім спеціально визначених місць (т. 1 а. с. 32). 
Наказом від 20 жовтня 2008 року № 106 «Про заходи щодо запобігання випадкам невиробничого травматизму» наказано працівникам Хлистунівського кар`єру управління не допускати випадків перебування сторонніх осіб і транспорту на території підприємства, встановити шлагбаум, забезпечити реєстрацію транспорту і проведення інструктажу для водіїв (т. 1 а. с. 33). 
Листом від 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 з додаванням підтверджуючих документів, інформував керівництво АТ «Українська залізниця» м. Київ, та ОСОБА_2 , як директора філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», про безпідставність оголошеної догани за наказом від 09 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 34).
Із змісту Почесної грамоти вбачається, що ОСОБА_1 нагороджений за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті згідно наказу від 28 вересня 2010 року (т. 1 а. с. 47).
У медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_1 зазначено про перебування на обліку з відповідним діагнозом та звернення до лікарів у грудні місяці 2020 року, січні місяці 2021 року та лікування у КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради» (т. 1 а. с. 42-44).
На утриманні у ОСОБА_1 є неповнолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними про батька у Свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 (т. 1 а. с. 19). 
17 грудня ОСОБА_1 уклав договір на надання правничої допомоги із адвокатом Шикунова А. О. (т. 1 а. с. 48). 
31 грудня 2020 року Городищенським районним судом Черкаської області від ОСОБА_1 зареєстровано позовну заяву про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, про внесення змін до наказу про звільнення з роботи та виплату моральної шкоди, яка ухвалою судді 31 грудня 2020 року повернута без розгляду через відсутність підпису позивача на позовній заяві (т. 1 а. с. 50). 
Ухвалу суду ОСОБА_1 отримав для відому 22 січня 2021 року, що підтверджується поштовою квитанцією з реєстром за Ф.3 № 2 по м. Городище і у зв`язку з цим, ознайомившись із її змістом, розхвилювався та вимушений був повторно звернутися до сімейного лікаря та лікаря-психіатра за наданням медичної допомоги, що підтверджується виписками з медичної карти, виявленим захворюванням на короно вірусну інфекцію, що підтверджено листком непрацездатності серії АДЯ № 531010 від 23 січня 2021 року виданого КНП «Городищенський ЦПМСД» амбулаторія загальної практики сімейної медицини, і 28 січня 2021 року, звернувся до суду повторно з позовною заявою за раніше заявленими позовними вимогами (т. 1 а. с. 81-82). 
В обґрунтування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав до суду квитанцію від 11 травня 2021 року на суму 10 000 грн 00 коп. (т. 1 а. с. 137), Звіт про витрачений час на надання правничої допомоги (т. 1 а. с. 138), акт виконаних робіт (т. 1 а. с. 139). 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних  висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правові засади і гарантії реалізації громадянами права на працю та регулювання трудових правовідносин визначається Конституцією України та Кодексом законів про працю України.
Предметом даного спору є відносини між позивачем та відповідачем у сфері трудового законодавства, що зокрема стосуються скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплати моральної шкоди та компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що витікають з представництва інтересів сторін, що відповідно відноситься до судових витрат по справі. 
Апеляційне провадження відкрито в порядку оскарження рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року, ОСОБА_1 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та відшкодування моральної шкоди, та акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині відшкодування моральної шкоди та оплати судового збору. З огляду на наведене, судове рішення скаржниками оскаржується саме в цій частині. 
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зі змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 4, 5, 13, 49 ЦПК України). 
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що незаконне звільнення позивача призвело до його моральних та душевних страждань через матеріальну шкоду, спричинену невиплатою заробітної плати, особливі умови та їх тривалість, в яких позивач перебував весь період, поки доводив неправомірність дій відповідача. 
Водночас, дослідивши подані в порядку ст. ст. 76 – 83 ЦПК України докази на обґрунтування заявлених вимог цій частині, щодо стягнення розміру моральної шкоди 100 000 грн, місцевим судом достовірно встановлено, що наявні підстави лише для часткового задоволення  даних вимог в розмірі 10 000 грн 00 коп., оскільки саме такий розмір відповідає беззаперечним обставинам у справі про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, багаторічній та сумлінній праці за період роботи 22 роки на одному підприємстві, вплив на стан здоров`я, який допускається у зв`язку з перенесеними хвилюваннями і є співмірним із тими обставинами, що після звільнення ОСОБА_7 працевлаштувався 28 грудня 2020 року на іншу роботу, мав постійний дохід, не було випадків тимчасової непрацездатності пов`язаної із набутими хворобами та отриманням відшкодування за рішенням суду у вигляді середнього заробітку за вимушений прогул. 
Судова колегія в цілому, враховуючи встановлені обставини та наведені правові норми, погоджується з даним висновком суду в цій частині та відхиляє доводи апеляційних скарг як ОСОБА_1 про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до розміру визначеного ним в позовній заяві так і доводи Товариства про відмову в стягнені моральної шкоди, оскільки визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та правильно вважав, що справедливим буде визначити суму компенсації моральної шкоди саме у розмірі 10 000 грн 00 коп., що є цілком обґрунтованим та узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Щодо іншої оскаржуваної частини судового рішення яка стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в задоволенні яких було відмовлено, з посиланням на невідповідність квитанції від 11 травня 2021 року про сплату гонорару 10 000 грн, за своєю правовою природою документу який за формою, змістом, також зафіксованою в ній інформацією не викликатиме сумнів у її дійсності ні в сторони у справі, ні у суду та підтверджує реально понесені стороною при зверненні до суду витрати зараховані та отримані адвокатом за надані ним  послуги правового характеру позивачу у даній справі. 
Судова колегія в цілому не погоджується з вказаним висновком та вважає обґрунтованим скасування судового рішення в рамках його часткового перегляду в частині витрат на професійну правничу допомогу, та зміни рішення в цій частині виходячи з наступного. 
За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. 
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно із ч. 3 ст. 137 статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат позивачем подано Договір про надання правничої допомоги від 17 грудня 2010 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шикуновою А. О., яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 601 від 28 липня 2008 року. Предметом договору є представництво інтересів клієнта, зокрема в судах всіх інстанцій. Строк дії договору становить до 32 грудня 2021 року. Розмір гонорару встановлений сторонами складає 10000 грн 00 коп. (а. с. 48, 49). Відповідно до звіту про витрачений час на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шикуновою А. О. вбачається, що на консультування, складання позовної заяви та заяви про зміну предмета позову адвокатом витрачено 10 годин робочого часу вартість якого становить 10 000 грн. 00 коп. (а. с. 138). Відповідно до акту виконаних робіт від 11 травня 2021 року, виконавець якісно виконав та оформив належним чином роботу відповідно до договору про надання правничої допомоги. Вартість правничої допомоги відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги і станом на дату складання Акту становила 10 000 грн 00 коп. (а. с. 139). Відповідно до квитанції виданої адвокатом Шикуновою А. Л. 11 травня 2021 року ОСОБА_1 сплатив 10 000 грн 00 коп. гонорару адвокату Шикуновій А. Л. за юридичні послуги (а. с. 137). 
У п. 4 ст. 1, ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. 
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При встановленні розміру гонорару України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Таким чином, з договору про надання правової допомоги вбачається, що між адвокатом та клієнтом за представництво та надання правової допомоги погоджено гонорар в розмірі 10 000 грн 00 коп. який, після виконання робіт визначених вище приведеним договором, був оплачений на рахунок адвоката безпосередньо клієнтом, а плата оформлена відповідною квитанцією, яку місцевий суд не врахував як належний доказ по справі та невмотивовано прийшов до висновку про відмову у стягнення витрат на правничу допомогу. 
Враховуючи вище наведені правові норми, судова колегія приходить до висновку про зміну оскаржуваного рішення в цій частині та стягнення витрат на професійну правничу допомогу з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ на користь ОСОБА_1 в розмірі 6 332 грн 66 коп. виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, що унормовано ст. 141 ЦПК. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» м. Київ підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 – до  частково задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині, а саме щодо стягнення моральної шкоди  - залишенню без змін, щодо стягнення витрат на правничу допомогу – до зміни шляхом стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» м. Київ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 332 грн 66 коп. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ, відхилити. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін. 
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року в частині відмови у стягнені витрат на правничу допомогу, змінити. 
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі     6 332 грн 66 коп.
В іншій частині рішення в апеляційному порядку не переглядалося.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                                             Л. І. Василенко 

Судді:                                                                                                        В. О. Єльцов

                                                                                                                   О. В. Карпенко