Справа № 344/9390/21 
Провадження № 22-ц/4808/1658/21 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Петріва Д.Б.,
з участю                представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору  ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушеннямза апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ СК «ПЗУ Україна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушенням.
Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка трапилась 29.07.2020 у м. Івано-Франківську. В результаті ДТП ОСОБА_1 спричинено майнову шкоду, шкоду життю та здоров`ю, а також моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності за завдану майнову 100000 грн. Згідно звіту № 343 вартість матеріального збитку становить 91152 грн. 48 коп. і розрахована як ринкова вартість автомобіля до настання ДТП. За змістом звіту автомобіль потерпілого набув статусу знищеного, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як оцінюється у 97531 грн. 58 коп., що перевищує вартість автомобіля до моменту ДТП. Страховик виплатив потерпілому 45462 грн. 03 коп. З огляду на те, що сума завданих збитків не виходить за межі ліміту відповідальності страховика, то такі збитки в сумі 43690 грн. повинен виплатити страховик. Потерпілий наполягав на виплаті всієї суми матеріальних збитків з розрахунку вартості автомобіля до настання ДТП та визнає обставину знищення його авто і погоджується передати його страховику після повного відшкодування матеріальної шкоди страховиком. Однак листом від 23.04.2021 страховик відмовив у виплаті, тому позивач звернувся з позовом до суду. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму коштів страхового відшкодування у вищевказаному розмірі.
Ухвалою суду від 08 липня 2021 року залучено до участі в праві в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Представник ОСОБА_1 подав на це рішення апеляційну скаргу у якій вказав, що вважає його незаконним та обґрунтованим.
На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування за завдану шкоду майну з лімітом відповідальності 100 000 грн., життю і здоров`ю - 200 000 грн.
Згідно Звіту № 343 «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортних засобів», виконаного на замовлення страховика, вартість матеріального збитку позивачу становить 91 152,48 грн, і розрахована як ринкова вартість автомобіля ОСОБА_1 до настання ДТП., оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як оцінюється у 97 531,58 грн., що перевищує його вартість до моменту ДТП.
За висновками суду першої інстанції відповідний автомобіль не набув статусу знищеного, оскільки у звіті експерта немає згадки про те, що авто знищено, а тому обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Апелянт вважає такі висновки суду помилковими та вказує на те, що статус знищення відповідного авто визначається виходячи з розрахунків експерта та з урахуванням положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Апелянт вказує на те, що Верховним Судом сформовано правову позицію щодо правил відшкодування шкоди потерпілому у разі знищення його авто. За висновками якого, потерпілий має право на відшкодування йому повної вартості авто до моменту його знищення, за умови визнання авто знищеним та згоди передати його залишки страховику.
Поза увагою суду залишена обставина про те, що позивач наполягав на виплаті йому всієї суми матеріальних збитків з розрахунку вартості автомобіля до настання ДТП з відрахуванням вже виплаченої суми, що підтверджується відповідним листом направленим АО «Прикарпатська юридична компанія» 02.04.2021 відповідачу, за змістом якого обставину знищення його авто і погоджується передати його залишки відповідачу після повного відшкодування матеріальної шкоди страховиком.
Вважає, що таким чином, сума страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення із відповідача становить 43 690 грн.
Апелянт вважає, що сума завданих позивачу матеріальних збитків не виходить за межі ліміту відповідальності страховика, а тому такі збитки повинен відшкодовувати саме страховик.
Натомість, відповідні доводи не взято до уваги судом першої інстанції, при цьому, приймаючи рішення, суд помилково поклався на правовий висновок Верховного Суду, де предметом спору були відносини відмінні від даних.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою та вважає її такою, що підлягає залишенню без задоволення, а рішення таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права із повним та всебічним з`ясуванням обставин справи.
Судом було правильно зазначено, що відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що шкодою заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого є шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У рішенні було наведено норми матеріального права якими регламентовано як відшкодування шкоди пов`язана з пошкодженням транспортного засобу і шкода, пов`язана з фізичним знищенням транспортного засобу.
Суд установив, що сторони визнають автомобіль фізично знищеним, тому враховуючи норми ст. 30 Закону та твердження позивача про те, що страховик мав виплатити відшкодування, яке дорівнює вартості автомобіля до ДТП є безпідставними.
Слід звернути увагу, що суд при вирішення питання щодо норм матеріального права, які регулюються спірні правовідносини, дійшов до вірного висновку про застосування ст. 30 Закону в редакції, що діяла саме на момент ДТП. Натомість, позивач прийшов до хибного висновку про наявність підстав для застосування попередньої редакції Закону.
Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання виплативши потерпілому страхове відшкодування у розмірі 45 462,03грн., яке визначено як різниця між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди і ринковою вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та за вирахуванням розміру франшизи.
З врахуванням вищенаведеного просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_2 ,в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1  який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.9-10).
Злочин вчинено за наступних обставин, 29 липня 2020 року приблизно о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по лівій смузі руху вул. С.Бандери у м. Івано-Франківську у напрямку перехрестя з вул. Ак. Сахарова. В цей час попереду у попутному напрямку, по тій же смузі, рухався автомобіль марки Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 .. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку № 10-Б, водій ОСОБА_1 , наближаючись до переднього автомобіля, зменшував швидкість, а ОСОБА_3 зупинив свій автомобіль, щоб надати перевагу у русі пішоходу ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину зліва направо, відносно напрямку руху транспортних засобів. При наближенні до вказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_2 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Dacia Logan, під керуванням водія ОСОБА_1 ,. Внаслідок зіткнення водій автомобіля Dacia Logan ОСОБА_1 , втратив можливість керування, проїхав вперед та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Citroen Jumper, під керуванням водія ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування ЕР134948937 з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну 100 000 грн, життю і здоров`ю 200 000 грн (а.с.25).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.
Згідно звіту № 343 про оцінку вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ Dacia Logan становить 91 152,48 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ 97 531,58 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу 61 090,26 грн. (а.с.21-24).
Згідно висновку про розрахунок визначення заподіяної шкоди завданої власнику КТЗ № 591/11/20 ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 91 152,48 грн, ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані 43 690,45 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ 97 531,58 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу 61 090,26 грн. Аварійний комісар визначив заподіяну згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.30-33).
У цьому звіті та висновку немає згадки про те, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним.
Позивач та представник відповідача вважають, що транспортний засіб є фізично знищеним і його ремонт є економічно не доцільним.
Позивач 19 жовтня 2020 року подав до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.61) і 22 березня 2021 року останній перерахував страхове відшкодування в розмірі 45 462,03 грн, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.64).
Після виплати цього відшкодування позивач 02.04.2021 звертався до відповідача із заявою про виплату всієї суми завданих збитків з розрахунку вартості автомобіля до настання ДТП (а.с.26), але отримав відмову у виплаті. Відмовляючи позивачу у решті виплат, страхова компанія вказала, що виконала свої зобов`язання перед ним (а.с.27).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми у разі якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до обставин, встановлених у цій справі, у відповідача не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Сторони визнають автомобіль фізично знищеним.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 05.07.2012) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ч. 30.1). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ч. 30.2).
З урахуванням змін до ст. 30 вищеназваного Закону, які були чинними на дату ДТП у цій справі, при повному фізичному знищенні транспортного засобу визначено тільки один порядок виплати страхового відшкодування, як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. При цьому залишки такого майна залишаються потерпілому, який має право на їх реалізацію з метою отримання суми, яка дорівнюватиме вартості транспортного засобу до ДТП.
Тому безпідставним є твердження позивача, що страховик мав виплатити йому відшкодування, яке дорівнює вартості автомобіля до ДТП, а саме: 91 152,48 грн. 
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції урахував, що відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Сторони визнають автомобіль фізично знищеним, тому враховуючи норми ст. 30 в редакції цього Закону від 05.07.2012, доводи апелянта про те, що страховик мав виплатити відшкодування, яке дорівнює вартості автомобіля до ДТП, є неправильними.
З огляду на вищенаведене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що потерпілий має право на відшкодування йому повної вартості авто до моменту настання ДТП за умови визнання авто знищеним та згоди передати його залишки страховику. 
Суд першої інстанції з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини прийшов до обґрунтованого висновку, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»виконало свої зобов`язання перед позивачем і виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 45 462,03 грн (91 152,48 грн – 43 690,45 грн), тобто як різницю вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди і ринковою вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               В.Д. Фединяк