ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/1750/21 пров. № А/857/14690/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Затолочного В. С.,
за участі секретаря судового засідання                          Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (суддя – Братичак У.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у січні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій із своєчасного розрахунку у зв`язку із його звільненням; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 02.08.2019 по день фактичного розрахунку 29.12.2020.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 з 01.08.2019 виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення. При виключенні зі списків особового складу загону відповідач не провів позивачу виплату індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно. Лише 15.08.2019 на картковий рахунок позивача перераховано грошові кошти в розмірі 164181,16 грн (матеріальна допомога, допомога на оздоровлення), 18.09.2019 перераховано грошові кошти в розмірі 46  901,91 грн (компенсація за речове майно), 17.01.2020 перераховано грошові кошти в розмірі 27  885,67 грн (компенсація за невикористані відпустки), 30.03.2020 перераховано грошові кошти в розмірі 21240,71 грн (індексація грошового забезпечення), 30.12.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 по справі №380/2406/20 нараховано грошові кошти в розмірі 52  553,32 грн (компенсація за речове майно). Отже, станом на дату виключення із списків особового складу частини – 01.08.2019 року відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум проведена 30.12.2020, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України. Тому період з 02.08.2019 по 29.12.2020 включно вважається періодом затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року залишено позов без розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно) за період з 02.08.2019 по 29.12.2020.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення частини позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки остаточний розрахунок при звільненні відповідачем проведено 30 грудня 2020 року у зв`язку з виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі №380/2406/20 з приводу виплати ОСОБА_1 компенсації за речове в сумі 52553,32 грн. Таким чином, строк звернення до суду з вказаним позовом позивачем не пропущено, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши суддю-доповідача,  пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У справі встановлено, що згідно з наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 01.07.2019 №170-ос, старшого прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 31.07.2019 №203-ос у зв`язку із закінченням строку контракту за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 01.08.2019 виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.
На час звільнення ОСОБА_1 з військової служби військовою частиною   не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно.
Так, лише 15.08.2019 на картковий рахунок позивача перераховано грошові кошти в розмірі 164181,16 грн (матеріальна допомога, допомога на оздоровлення), 18.09.2019 перераховано грошові кошти в розмірі 46  901,91 грн (компенсація за речове майно), 17.01.2020 перераховано грошові кошти в розмірі 27885,67 грн (компенсація за невикористані відпустки), 30.03.2020 перераховано грошові кошти в розмірі 21240,71 грн (індексація грошового забезпечення) та 30.12.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 по справі №380/2406/20 нараховано грошові кошти в розмірі 52  553,32 грн (компенсація за речове майно).
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, матеріальна допомога, допомога на оздоровлення та компенсація за речове майно у день звільнення виплачені не були, позивач вважає, що відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 02.08.2019 по 29.12.2020. 
Залишаючи позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно) за період з 02.08.2019 по 29.12.2020, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив встановлений ч. 5  ст. 122 КАС України місячний  строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч.1   ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII   (далі Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з п. 2, 4   ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини 2   статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"   (в редакції, що діяла на час виключення позивача зі списків) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до   ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у   ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП України   відповідальність.
Закріплені у ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Водночас, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої статті 233 КЗпП України стосуються виключно звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати.
Крім того, апеляційний суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.
У цьому Рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 30 січня 2019 року по справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні (індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення), колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 звільнено із військової служби і виключено зі списків особового складу 01.08.2019, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 15.08.2019 в розмірі 164181,16 грн (матеріальна допомога, допомога на оздоровлення), 18.09.2019 в розмірі 46901,91 грн (компенсація за речове майно), 17.01.2020 в розмірі 27885,67 грн (компенсація за невикористані відпустки) та 30.03.2020 розмірі 21240,71 грн (індексація грошового забезпечення), що підтверджується виписками по картковому рахунку, і цей факт не заперечується позивачем.
Тобто, днем фактичного розрахунку з позивачем, а саме: виплати матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення є 15.08.2019, виплати компенсації за речове майно –  18.09.2019, виплати компенсації за невикористані відпустки є 17.01.2020; виплати індексація грошового забезпечення – 30.03.2020, і саме з цих днів, на переконання апеляційного суду, необхідно обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Однак, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду з вимогою в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно) звернувся лише 30.01.2021, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_2 за період з 02.08.2019 по 29.12.2020, оскільки такі заявлені з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Наведена в цій справі правова позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003695.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі № 380/1750/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2021 року
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду