КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/3279/21
провадження № 22-ц/824/14620/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
     
22 листопада  2021 року                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши у порядку  письмового  провадження цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року в складі судді Гусак О. С.,
 
встановив:
 
15.02.2021  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про  стягнення додаткових витрат на дітей.
Посилалася на ті підстави, що 02  вересня  2008  року   було  розірвано  шлюб   між нею та відповідачем. Під час перебування  у шлюбі  народилось двоє  дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У 2013 році рішенням Дарницького районного суду м. Києва було стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 30% від заробітної плати. Аліменти сплачуються  за місцем   роботи  відповідача. 
Відповідач не  надає фінансової допомоги на  додаткові потреби дітей.
Зазначила,  що на стоматологічне  лікування  та навчання сина    ОСОБА_3 в період з  04.03.2018  по  03.12.2020 вона  витратила  57 074 грн. 
На  стоматологічне  лікування  дочки  ОСОБА_4 вона витратила  42 420 грн,   на відвідування  додаткових  занять  з підготовки до ЗНО  - 27 195 грн, за її навчання  в Національному   авіаційному університеті -  29 000 грн, всього 98 615  грн.
Посилаючись на  вказані  обставини та  положення  ст. 185 СК  України  просила  суд  стягнути  з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1    оплату додаткових витрат  на  дітей на загальну  суму  77 844,50  грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 34 807,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає  рішення  суду незаконним та необґрунтованим,  ухваленим  з неправильним застосуванням  норм  матеріального права та порушенням  норм  процесуального права. 
Свої доводи мотивує тим,  що стоматологічне лікування та підготовка до ЗНО не є особливими обставинами, які мають відноситися до додаткових витрат, а є повсякденними звичайними витратами на дитину, на які з нього стягувалися аліменти.
Позивачка самостійно,  на  власний розсуд, без погодження  з ним  вирішила  лікувати  доньку протягом  3 років, при цьому  жодного  разу не  зверталась до  нього  за матеріальною допомогою.
Позивачка не  надала  доказів,  що стоматологічне  лікування  дитини проведено  з урахуванням  рекомендації  лікаря  та обумовлено необхідністю його  проведення, а тому  відносяться  до додаткових витрат, які викликані  особливими обставинами.  Відсутня  стоматологічна  карта, немає медичних  висновків  або виписок  з історії  хвороби, де було б вказано на  якусь  патологію,  висновків або консультацій  лікаря-ортодонта з відповідними рекомендаціями щодо лікування.
Надана  через 3 місяці після  відкриття провадження  у справі довідка від  22.06.2021  незрозуміло ким підписана. Порівнявши квитанції зі списком послуг, зазначених  в довідці,  було виявлено,  що  лікування 19.02.2018  на суму 1 550 грн та 18.04.2018  на суму 600 грн донька не проходила.
Крім того,  просив застосувати  строк позовної давності до позовних вимог   про  стягнення  додаткових  витрат на  дитину  з січня  по  лютий 2018 року.   
Також  зазначив,  що позивачка не  довела  належними та допустимими доказами,  що  відвідування  занять  з англійської мови  та математики зумовлене наявністю   схильності дитини  та спрямовано  на  розвиток  особливих здібностей дитини і досягнень  у вказаних  сферах,  тому здійснені  позивачем витрати  не  викликані  особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,  її  хворобою,  каліцтвом тощо) і не є  додатковими витратами на  утримання  дитини в розумінні  статті 185  СК  України.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з огляду на таке.
 Ухвалюючи рішення   про  задоволення  позову  в частині  стягнення  з ОСОБА_2   на користь  ОСОБА_1   додаткових витрат   на  дочку ОСОБА_4 ,  31 грудня  2002  року,  суд першої інстанції    виходив з обґрунтованості  позовних вимог    та доведеності  тієї обставини,  що  в період з  січня  2018 року  по  грудень 2020  року  неповнолітня дитина сторін   проходила  стоматологічне  лікування,  загальна  вартість  якого  склала  42 420 грн, а в період    з вересня  2019 року  по  квітень  2020 року  вона   відвідувала  додаткові  заняття з математики та англійської мови  з метою підготовки до  ЗНО, вартість  яких склала  27 195 грн.  Понесення  позивачем  вказаних витрат  підтверджується   долученими до матеріалів справи  платіжними документами. Ѕ частина   понесених  позивачем  додаткових  витрат на  дитину   складає  34 807 грн 50 коп.,  які  і підлягають  стягненню  з  відповідача.  
Колегія суддів  не  може  повністю погодитись  з  висновками суду  першої  інстанції   з огляду на  таке. 
Судом встановлено, що   ОСОБА_2   та ОСОБА_1    є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Рішенням  Дарницького районного  суду  м. Києва  від  17 вересня  2013 року  (справа  №753/12319/13-ц) з ОСОБА_2   на  користь  ОСОБА_1   стягнуто   аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  та дочки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 24 липня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
На підтвердження тієї  обставини,   що станом на  січень  2018  року   неповнолітня дитина сторін  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  мала  ортодонтичну  патологію - скупченість  зубів  1 класу,   позивачем  надано  довідку  ФОП  ОСОБА_5 від  22.06.2021.
Відповідно  до  змісту вказаної довідки,  підписаної  ФОП  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_4    дійсно  була  на  прийомі  у стоматолога,  11.01.2018 отримала   консультацію  ортодонта з приводу  діагнозу - скупченість  зубів 1 класу. 25.01.2018  - зняття відбитків для виготовлення діагностичних  моделей; 26.01.2018 - зняття зубних  відкладень; 01.02.2018  - лікування  хронічного  середнього карієсу 36 зуба; 08.02.2018 -  лікування  карієсу 25 зуба; 13.02.2018  - лікування  карієсу 16 зуба; 18.02.2018 -  видалення  18  зуба; 14.04.2018 - видалення  48 зуба; 21.05.2018 - видалення 38 зуба; 20.08.2018 - фіксація металевої брекет системи на  верхню  щелепу; 31.08.2018  - фіксація металевої  брекет системи на  нижню  щелепу; 28.09.2018  - заміна  дуг  на  двох  щелепах; 29.10.2018  -  огляд  ортодонта; 30.11.2018  - фіксація щічних  трубок; 26.12.2018  - заміна  дуг  на  двох  щелепах; 25.01.2019  - заміна  дуги на  верхній щелепі; 25.02.2019 - заміна  еластиків; 25.03.2019 -  зняття зубних  відкладень та заміна  еластиків; 26.04.2019  - заміна  дуги на  верхній щелепі; 24.05.2019 -  заміна  дуги на  нижній щелепі; 02.07.2019  - заміна  дуги на  верхній щелепі; 29.08.2019 - заміна  еластиків; 26.09.2019  -  заміна  двох дуг; 10.10.2019 - корекція дуг. Фіксація фотополімерних  накладок; 31.10.2019 -  корекція дуг,  фіксація додаткових  елементів; 14.11.2019 -  корекція двох дуг; 28.11.2019  - корекція двох дуг; 12.12.2019 -  корекція дуги; 24.12.2019 -  зняття брекет системи з двох щелеп, фіксація ретейнерів,  зняття відбитків для виготовлення  ретенційних  кап; 16.01.2020  - зняття зубних  відкладень; 20.01.2020 - лікування  глибокого  карієсу 47  зуба; 17.03.202 - ортодонтичний огляд; 17.12.2020 - ортодонтичний огляд; 19.12.2020 -  лікування  хронічного  глибокого  карієсу 46 зуба; 24.12.2020  -  лікування  хронічного  глибокого  карієсу 37  зуба (а.с.82-83).  
Вказаний доказ  є  належним  та достатнім  для висновку про те, що лікування   доньки сторін   було викликано  особливими  обставинами та проведено  за  рекомендацією  лікаря. 
Відповідно  до   витягу  з Реєстру  платників єдиного податку  від 25.09.2019, перелік  видів  господарської  діяльності ФОП  ОСОБА_5    включає стоматологічну  практику.
Відповідно  до  копії  ліцензії   Міністерства охорони здоров`я України,   ФОП  ОСОБА_5 має право  займатися медичною практикою.
На підтвердження розміру понесених  позивачем  додаткових     витрат на   лікування  дитини   суду надано  квитанції ФОП  ОСОБА_5   до  прибуткових  касових  ордерів,  фіскальні  чеки (а.с. 25-40).
Дослідивши наявні  докази,  колегія суддів  дійшла висновку  про  доведеність   позовних  у вказаній  частині  лише  на  суму 19 737 грн з огляду на  таке. 
Так,  відповідно до  квитанції до прибуткового  касового ордеру, вартість   медичних послуг 26.09.2019   становила 1 000  грн, а не  1 800  грн, як зазначено позивачем  в наданому  нею  розрахунку.  При цьому  800  грн  визначено  як борг. Позивачем  не  надано  жодного  обґрунтування  внаслідок  чого  виник вказаний борг, за який період,  та чи не  входить  сума 800  грн  до   суми заборгованості за отримання  медичних послуг  24.04.2019  (400  грн)  та 24.05.2019 (400  грн),  а суд  не  може  ґрунтувати своє рішення  на  припущеннях.
Крім цього,   відповідно  до  наданої  позивачем довідки,  19.02.2018  та 18.04.2018  ОСОБА_4     лікування  не  проходила.  Позивачем  не  наведено  жодного  доводу  на спростування  заперечень  відповідача  щодо обґрунтованості позовних вимог   в частині  відшкодування витрат на  лікування,  понесених  в ці дні,  на загальну  суму 2 150 грн  (1550  грн +600  грн), а тому  вказані  витрати  не  можуть  бути взяті судом  до  уваги.
За таких підстав,  рішення  суду  першої інстанції  у вказаній  частині  підлягає  зміні,  шляхом  зменшення  суми відшкодування  на  лікування  з  21 210  грн   до  суми 19 737 грн (42 420 - 800 - 2 150): 2 . 
Відповідно  до  ч.1 ст. 20 СК  України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.
Апеляційний суд   не  погоджується  з рішенням  суду  першої інстанції  в тій частині,  що  понесені   позивачем витрати  на оплату додаткових  занять  з  математики та англійської мови з   метою підготовки  до ЗНО  є додатковими  витратами на  дитину  в розумінні ст. 185 СК  України. 
Позивачем  не  доведено  існування  особливих  обставин,  які зумовили б необхідність  проходження вказаних   додаткових занять та погодження  таких занять  з батьком  дитини.     
Позивачем   також не надано  доказів, що  вказані витрати  були   спрямовані   на  розвиток особливих   здібностей дитини з  математики  та англійської мови.
 Не  відноситься  до особливих  обставин, які передбачають   стягнення  додаткових витрат з батьків на утримання  дитини навчання  дитини  з метою здобуття професійної освіти.  
Аналогічного  висновку дійшов Верховний Суд в постанові   від  26  серпня  2020  року  у справі  №336/1488/19.
Отже,  ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції,  на підставі наявних  в матеріалах справи доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов висновку про відмову у стягненні додаткових витрат, пов`язаних  з  підготовкою дитини до  ЗНО, у зв`язку з  їх  недоведеністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже,  рішення  суду  першої інстанції в  частині   стягнення  додаткових витрат на  лікування  дитини підлягає  зміні  шляхом   зменшення  суми стягнення до  суми 19 737 грн,   а  в частині   стягнення  додаткових  витрат  з підготовки до ЗНО  - скасуванню  з  ухваленням  нового  рішення  про  відмову у задоволенні  вказаних позовних вимог. 
Також  підлягає  зміні  судове рішення  в частині визначення  суми судового збору, що  підлягає стягненню  з  відповідача в дохід держави. 
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання до суду позовної заяви, встановлено ставку судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350 грн).
ОСОБА_1  звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про оплату додаткових витрат на дитину.
 Враховуючи розмір  задоволених позовних вимог  (25,35%), з  відповідача  в дохід  держави  підлягає  стягненню  судовий збір   в сумі 230 грн  18  коп.    
За подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 % відповідно ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. 
Таким чином,  за подання  апеляційної скарги  судовий збір  підлягав сплаті в розмірі  1470  грн,  при цьому відповідачем сплачено 612,90 грн. 
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду  на  розмір задоволених вимог  по апеляційній скарзі (43,30%),  сплачений відповідачем   судовий збір  за подання  апеляційної скарги 612,90  грн  підлягає компенсації за рахунок держави. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року в частині  задоволення  позову  про  стягнення  додаткових  витрат на  лікування та судового  збору змінити, зменшивши  суму  стягнення   з  21 210  грн   до  суми 19 737 грн,  а суму судового  збору  з  408 грн  60 коп. до  230 грн  18 коп. 
В решті  рішення  суду  першої  інстанції  в цій  частині   залишити без змін. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року в частині  задоволення  позову  про  стягнення  додаткових витрат на заняття з підготовки до  ЗНО  скасувати,  ухваливши в цій частині нове судове рішення  про  відмову в задоволенні  позову. 
У зв`язку з  цим викласти  резолютивну  частину   рішення  в такій редакції:
"Позов  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації:  АДРЕСА_1 ,  реєстраційний номер  облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на  користь   ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер  облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )  додаткові витрати на  лікування  дочки в сумі 19  737  грн.
У задоволенні  решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з   ОСОБА_2   в дохід держави  судовий збір  в сумі 230 грн  18  коп".    
Компенсувати ОСОБА_2 612 грн 90  коп.   судового    збору  за подання  апеляційної скарги за рахунок  держави. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може  бути оскаржена  в касаційному  порядку  до Верховного  Суду  протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач:                                                                Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І. М.  Рейнарт  
 
                                                                                               Т. А.  Семенюк