ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5763/21 Справа № 175/3752/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, -     
ВСТАНОВИЛА: 

       У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна») про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 12 грудня 2019 року ОСОБА_2 не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "Daewoo Sens" скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. Оскільки, вона є матір`ю загиблого, то у зв`язку зі смертю сина їй спричинена моральна шкода та шкода, яка проявилася у втраті годувальника. 24 січня 2020 року нею, через представника по довіреності, було пред`явлено вимогу до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування спричиненої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника. Листом від 08 квітня 2020 року відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомив, що за страховим випадком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50 076 грн., що становить моральну шкоду, вимога щодо здійснення страхової виплати на утримання матері потерпілої особи у розмірі 150 228 грн. залишилась незадоволеною, а тому просила суд стягнути ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 150 228 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника; 10 000 грн. судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 91-96). 
       Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що загиблий ОСОБА_3 , який був її сином, постійно проживав разом з нею, надавав їй матеріальну допомогу та утримував її, що підтверджується наданими нею доказами, а тому вона має право на стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника (а.с.98-108).
       15 червня 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказували, що при зверненні з заявою про виплату страхового відшкодування позивачем не було надано документів передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язковою умовою виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі (а.с.119-124). 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 150 228 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.        Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2019 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_2 , не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Центральній в с.Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області, керуючи автомобілем «Daewoo Sens» державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїзну частину вул. Центральної у невстановленому місці зліва на право по ходу руху автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).
       Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.11-13).
       Представником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 22 січня 2020 року на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8) разом з заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі не менше 150 228 грн (а.с.9) та заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіянням моральної шкоди у розмірі 50 076 грн (а.с.10).
       Відповідно до відповіді директора департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Шевченко В.В., згідно заяви про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіянням моральної шкоди у розмірі 50 076 грн., було прийнято рішення про виплату на рахунок ОСОБА_5 відшкодування у розмірі 50 076 грн, що сторонами не спростовується. Щодо заяви про відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника у розмірі не менше 150 228 грн. ОСОБА_5 було повідомлено про відмову, оскільки не надано документів підтверджуючих щодо наявності права у ОСОБА_1 на отримання відшкодування у зв`язку зі втратою годувальника (а.с.22).
       Так відповідно до довідки від 31 липня 2020 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Дніпровське приміське об`єднане) і отримує пенсію за віком (а.с.23).
       Відповідно до довідки ТОВ «Дніпровський завод спеціальних труб» від 25 вересня 2020 року ОСОБА_3 працював на посаді волочильника за основним місцем роботи з 02 липня 2012 року по 12 грудня 2019 року (а.с.24).
       Згідно відповіді Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року (а.с.20) наданої на адвокатський запит ОСОБА_5 ,відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 мешкав разом зі своєю матір`ю, яка перебувала на його утримані (а.с.21).
       Відповідно до довідки Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпровської області від 19 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 окрім померлого ОСОБА_3 зареєстрованими є: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що є дочкою позивачки (а.с.18).
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості. Суд критично віднісся до наданих доказів перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого ОСОБА_3 , оскільки в даних документах не зазначено в якій мірі, та яким способом ОСОБА_3 міг утримувати свою матір. Та окрім наведеного вбачається, що за вказаною адресою зазначено зареєстрованою дочка ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , що в свою чергу спростовує беззаперечність факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує
у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
       Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
       У частинах першій – третій статті 1200 ЦК України зазначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
       Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
       Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
       Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
       За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України).
       Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
       Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
       Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
       Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Позивач  ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с.23).
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивач є непрацездатною особою і отримує пенсію, яка на момент смерті сина перевищувала встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.
       Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження
№ 61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
       З матеріалів справи вбачається, що позивач була зареєстрована та проживала разом з загиблим сином та перебувала на його утриманні (а.с.20).        Відповідно до довідки ТОВ «Дніпровський завод спеціальних труб» від 25 вересня 2020 року ОСОБА_3 працював на посаді волочильника за основним місцем роботи з 02 липня 2012 року по 12 грудня 2019 року. З вказаної довідки вбачається, що заробітна плата загиблого у ДТП сина становила 50 934,95 грн та була у двічі більшої ніж пенсія позивача, яка за той же період складала 24 500,89 грн.
       Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що позивачка є непрацездатною особою, передчасно відмовив у задоволенні позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з підстав отримання ОСОБА_1 пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
       Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, провадження № 61-33638св18; від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, провадження № 61-20355св19; від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц, провадження № 61-320св20, які судом першої інстанції безпідставно не враховано.
       Також такі висновки зроблено колегією суддів Верховного Суду від 08.09.2021року по справі № 577/1316/20ц (провадження № 61-7108св21). 
       Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Вина ОСОБА_2 у скоєні ДТП, яка призвела до смерті ОСОБА_3 та настання внаслідок цього страхового випадку з обов`язком ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відшкодувати завдану шкоду, відповідачем не оспорюються.
       Залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності, однак, судом не було враховано вищевказані обставини та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків, а тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. 
       Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з положеннями частин першої – п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
       У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
       Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі адвоката Стефківського В.І., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 033, виданого на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно – дисциплінарної комісії адвокатури від 03 липня 2013 року укладено договір № 0231-ц про надання професійної правничої допомоги від 17 липня 2020 року (а.с.31).
       Згідно Додатку №1 до Договору № 0231-ц про надання професійної правничої допомоги від 17 липня 2020 року та детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 12 жовтня 2020 року, позивачу при підготовці позову надана правнича допомога, а саме: правовий аналіз наявних доказів, опрацювання законодавчої бази, формулювання правової позиції, аналіз судової практики та написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви, загальна вартість послуг складає 10 000 грн (а.с.33).
       Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 10 000 грн.
       Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
       Таким чином, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 502, 28 грн, що становить розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою на момент подання позову (1 відсоток від ціни позову 150 228 грн), та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 253,42 грн., що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а усього 3 755, 70 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове. 
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити. 
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 150 228 грн.
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 3 755, 70 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко

                                                                               М.О. Макаров