ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/2531/21 пров. № А/857/15899/21	

           Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
          головуючого судді-	Шевчук С. М.	
          суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Іщук Л.П.,	
          за участю секретаря судового засідання   Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційні скарги ОСОБА_1  та  Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2021 року (ухвалене у м. Ужгород, за правилами  спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Скраль Т.В., дата складання повного тексту 27.07.2021 року)  у справі № 260/2531/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
7 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення її розміру з 90% до 60% від заробітку та обмеження її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести з 01 жовтня 2020 року перерахунок, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), статті 86 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Закарпатської обласної прокуратури №215-вих2020 від 22.10.2020 року, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення її розміру з 90% до 60% від суми заробітної плати.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести з 01 жовтня 2020 року перерахунок, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), статті 86 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Закарпатської обласної прокуратури №215-вих2020 від 22 жовтня 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) судові витрати у розмірі 454, 00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).
В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вимог, у задоволенні яких було відмовлено, позивач  звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у вказаній частині та прийняти у цій частині нове, яким вимоги позивача щодо  перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру з урахуванням раніше проведених виплат задовольнити, а також просить стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу позивача, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача та просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції, просив його скасувати та  ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову повністю. В апеляційній скарзі зазначає, що пенсія позивачу призначалась за приписами частини 1 статті 50-1 Закону №1789- XII . Проте, Закон України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року має пряму дію, тобто поширюється на всі правовідносини, що виникли після набрання ним чинності. Тому всі дії повинні відбуватися у відповідності до цього закону, що випливає із принципу законності, передбаченого частиною 2 статті 19 Конституції України. Відповідно до норм нового закону пенсія призначається в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Відтак, вважає, що позивачу правомірно проведено перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідно до пункту 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII при цьому, зміни в законодавстві не призвели до зниження розміру пенсії, а навпаки - привели до її збільшення, що спростовує факт звуження прав позивача на пенсійне забезпечення.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.
Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання позивач не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи позивач не направляв. Представник відповідача в судове засідання прибув, надав пояснення та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії, її розмір має обчислюватися, виходячи із відсоткового значення пенсії, право на яке позивачка набула при призначенні пенсії, та яке не може зменшуватися внаслідок подальших змін в законодавстві. Отже, застосування відповідачем відсоткового розміру пенсії, передбаченого частиною другою статті 86 Закону № 1697-VII, до перерахунку пенсії позивача, призначеної з квітня 2010 року за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, є протиправним, оскільки, як встановив суд, такий показник є застосовним при призначенні пенсії після набрання чинності Законом № 1697-VII (15 липня 2015 року), а не перерахунку розміру раніше призначеної пенсії. Суд зазначив, що при перерахунку пенсії за вислугу років змінною величиною є лише розмір пенсії, що залежить від зміни розміру чи складових місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії працівників, з якої здійснюється обрахунок пенсії, а не відсоткове значення розміру пенсії, обрахунок якого здійснений при її призначенні, та є незмінним.
Ухвалюючи рішення про  відмову у задоволенні позовної вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру суд виходив з того, що у зв`язку з прийняттям Закону №1697-VII розмір пенсії прокурорів  обмежено максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. На момент звернення позивача за перерахунком пенсії, наведеними вище положеннями встановлюються обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та з 01 березня 2006 року отримує пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” №1789-XII від 05.11.91, якій діяв на той час у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.
22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримав від Закарпатської обласної прокуратури довідку № №215-вих.2020 про розмір заробітної плати, що зараховується для перерахунку пенсії, який склав 83 208,01 гривень (а.с. 22).
09 листопада 2020 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії за заявою позивача з 01 жовтня 2020 року на підставі довідки Закарпатської обласної прокуратури 21 №215-вих.2020 від 22 жовтня 2020 року у розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати, (а.с. 24).
Відповідачем обраховано основний розмір пенсії позивача 49924,81 гривень, що складає 60% від суми її місячної (чинної) заробітної плати.
Одночасно з цим, відповідачем призначено пенсію до виплати в розмірі 17120 гривень, з урахуванням обмеження в 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Так, пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, згідно з ч.ч. 1-2 якої у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
Частиною 12    статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ    визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Частиною 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІІпризначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Отже, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у ч. 12 та 17 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ. При цьому, положення вказаної статті передбачали виплату пенсії в максимальному розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а також можливість її перерахунку, зокрема, у зв`язку зі збільшенням розміру місячного заробітку (працюючого прокурора) за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію.
01.01.2015 набрав чинності Закон України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” №76-VIII від 28.12.2014 (далі - Закон України №76-VIII), яким частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789-ХІІ викладено у такій редакції: “Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України”.
У подальшому, з 15.07.2015 набрав чинності Закон України “Про прокуратуру” №1697-VII, відповідно до п.п.1 п.3 розділу ХІІ “Прикінцеві положення” якого визнано таким, що втратив чинність Закон №1789-ХІІ, крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.462, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.3, 4, 6, 11 ст.50-1, ч.3 ст.512, ст.53 щодо класних чинів.
Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.
Відтак, оскільки зазначена норма з 01.01.2015 є нечинною, то у таких випадках слід керуватись саме діючим законодавством, зокрема ст.86 Закону №1697-VII.
Відповідно до ч.20 ст.86 Закону №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
У вказаному рішенні Конституційним Судом України встановлено такий порядок виконання цього рішення:
- частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції :
“Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки”.
Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р (ІІ)/2019 повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій за Законом №1697-VІІ.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №334/3092/16-а, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 впливає на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви позивача про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років на підставі виданої йому обласною прокуратурою довідки.
Отже, позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, відповідно до положень ч.20 ст.86 Закону №1697-VII.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, яку слід застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами про перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ та ст.86 Закону №1697-VII після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам відповідно до положень частини двадцятої статті 86 Закону України “Про прокуратуру” на підставі довідки Львівської обласної прокуратури від 23.10.2020 №21/125вих-20.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ч.2    статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII    визначає, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що розмір пенсії у відсотках стосується порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.
В свою чергу, ч.20    статті 86 Закону № 1697-VII, яка регулює порядок перерахунку пенсії, не містить жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Таким чином, при перерахунку пенсії позивача відповідно до ч.20    статті 86 Закону № 1697-VII    відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч.2    статті 86 Закону № 1697-VII, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Колегія суддів звертає увагу, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках, у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, тобто у даному випадку з розрахунку 90 % складових заробітної плати.
Додатково суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що Верховний Суд у рішенні від 04.02.2019 по зразковій справі №240/5401/18, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 дійшов висновку, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Вказаний правовий висновок, на думку колегії в контексті положень ч.5 ст.242 КАС України слід враховувати при розгляді цієї справи. 
За таких обставин, зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку  є неприпустимим.
За наведених обставин, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що перерахунок йому пенсії необхідно проводити без обмеження максимального розміру пенсії, то апеляційний суд зазначає наступне.
У постанові від 10 вересня 2021 року у справі  №580/5238/20, Верховний Суд дійшов висновку, що внаслідок перерахунку пенсії позивача (призначеної до 2011 року)  її розмір перевищив максимальний, а тому до приведених правовідносин слід  застосовувати обмеження, запроваджені статтею 2 Закону № 3668-VI, позаяк така норма Закону неконституційною не визнавалася, є чинною, а тому є обов`язковою для застосування.
Однак, враховуючи доводи апеляційної скарги позивача та зважаючи на приведені висновки  Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно абз.6 ч.15 ст.86 Закону «Про прокуратуру» №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Вказану норму закону введено Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” №911-VIII від 24.12.2015, пунктом другим «Прикінцевих положень» якого передбачено, що визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.
Окрім того, 01.10.2011 набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ.  
Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим    Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу призначена з 2006 року, а відтак  приведені вище положення з приводу запровадження обмеження пенсії максимальним розміром на  позивача не поширюються.
Поряд із зазначеним, абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим    Законом    і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим    Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої    статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом. Приведені положення Закону є чинними на дату розгляду судом апеляційної скарги.
Досліджуючи питання з приводу обмежень, запроваджених абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI, колегією суддів враховано таке.
Відповідно до частини першої статті 64 Основного  Закону України  (  254к/96-ВР  ) конституційні  права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені,  крім випадків,  передбачених Конституцією України ( 254к/96-ВР ).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8,    частина друга статті 19    Основного Закону України).
Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини   рішення   від   2   листопада   2004  року N 15-рп/2004 (v015p710-04)  зазначив,  що  верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовнудіяльність,  зокрема у закони,  які за своїм  змістом  мають  бути проникнуті  передусім  ідеями соціальної справедливості,  свободи, рівності тощо. 
Одним із елементів  верховенства  права  є  принцип  правової визначеності,  у  якому стверджується,  що обмеження основних прав людини  та  громадянина  і  втілення  цих  обмежень  на   практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм,  встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі  відокремлювати  правомірну  поведінку   від   протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. 
Конституційний Суд  України у рішенні від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010 (v017p710-10) також зазначив,  що "одним із елементів  верховенства  права є принцип правової визначеності,  у якому  стверджується,  що  обмеження  основних  прав   людини   та громадянина  і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності  застосування  правових  норм, встановлених  такими  обмеженнями" (абзац  третій  підпункту  3.1 пункту 3 мотивувальної частини) (v017p710-10). 
Окрім того, у Рішенні №3-рп/2001 від 05.04.2001 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року (справа №308/11498/16-а) висловив правову позицію про те, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, то при визначенні її розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Крім того, у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №240/5401/18 Верховний Суд зазначив, що застосування нового відсоткового розміру до перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Як встановлено судом вперше пенсія позивачу призначена  у 2006 році, тобто  в період  дії Закону №1789-XII, який не передбачав жодних обмежень при виплаті позивачу пенсії, а лише встановлював, що  пенсія особі виплачується у певному відсотковому розмірі (який визначається з урахуванням  стажу  такої особи) від  розміру відповідної заробітної плати/грошового забезпечення за відповідною штатною посадою.  Таким чином, особа при виході на пенсію набула право на отримання пенсії в певному відсотковому розмірі від  відповідної заробітної плати/грошового забезпечення за відповідною діючою посадою без будь-яких обмежень. 
При застосуванні до спірних правовідносин норми абзацу другого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI, в частині обмеження пенсії її максимальним розміром, становище позивача не покращується, адже  звужується набуте ним право щодо перерахунку та виплати призначеної йому пенсії у відсотковому відношенні від відповідної заробітної плати/грошового забезпечення за відповідною штатною посадою без застосування  будь-яких обмежень. 
Наведене дає підстави дійти висновку про те, що законодавче нововведення щодо обмеження максимального розміру пенсій під час її перерахунку не може застосовуватись до раніше призначених пенсій, оскільки в даному випадку буде порушуватись принцип незворотності нормативно-правових актів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України.
Водночас, колегія суддів при вирішенні спірних правовідносин враховано  положення ч. 1-3 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі      Конституції України      гарантується.
Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсії, окрім пенсій призначених за нормами Закон України “Про прокуратуру”  стосувалося також пенсій військовослужбовців, яким пенсія призначалась за нормами Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
Зокрема, Законом України від 24 грудня 2015 року №848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»      ст.43 Закону №2262-XII      доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до      Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
При цьому у вказаному рішенні Конституційний суд вказав, що: «обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом   № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених      частиною п`ятою      статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення   частини сьомої статті 43, першого речення      частини першої статті 54    Закону № 2262 суперечать    статті 17    Конституції України».
Таким чином, за Рішенням Конституційного Суду України обмеження максимальним розміром пенсії не відповідає     ст.17 Конституції України і таке обмеження є протиправним.
Правова позиція з вказаного питання  викладена у останніх постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18.
Конституційний Суд України  в Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001, вказав що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування потребує також сталого фінансування органів прокуратури, зокрема, належного соціального захисту їх працівників та осіб, які вийшли на пенсію. Потреба у належному соціальному захисті працівників органів прокуратури випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.
Отже, зміна умов перерахунку пенсій особам, які належать до певної категорії працівників органів прокуратури, призвела до такого нормативного регулювання перерахунку пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на перерахунок пенсій без будь- яких обмежень, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію та її отримання.
Частиною 4 ст. 7 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить      Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч. 2 ст. 8 КАС України).
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Як наслідок, приведених положень законодавства колегія суддів приходить до висновку, що не може бути обмежень прав особи в залежності від зайнятої ним посади. А відтак, при вирішенні вказаного питання суд повинен не допустити будь-якої дискримінації та забезпечити рівність конституційних прав і свобод  для громадян не залежно від зайнятих ними посад у минулому, позаяк  всі громадяни є рівними перед законом. 
За наведених обставин, висновки відображені у  вказаному рішенні Конституційного суду та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18  є такими,  що підлягають урахуванню судом і в даних правовідносинах. 
Окрім того, у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії», Європейський суд з прав людини зазначив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.  Позаяк, «законні очікування»    це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань».
У справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини також зазначив, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі “Суханов та Ільченко проти України” (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі “Федоренко проти України” (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути “існуючим майном” або “виправданими очікуваннями” щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи “законними сподіваннями” отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі “Стреч проти Сполучного Королівства” (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Отож, застосування абзацу другого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI у спірних правовідносинах суперечить правовій позиції Європейського суд з прав людини щодо забезпечення державою  «правомірних очікувань» особи, на які вона набула право. А перерахунок пенсії позивача із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення йому пенсії, є втручанням у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до  висновку про наявність підстав для задоволення  апеляційної скарги позивача  в частині, яка стосуються  перерахунку та виплати позивачу пенсії за вислугу років, без обмеження максимального розміру пенсії.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо  перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги позивача, суд у відповідності до п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України  здійснює відповідних розподіл витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн при поданні позовної заяви та 1362 грн при поданні апеляційної скарги. За наслідками апеляційного розгляду, позовні вимоги позивача задоволенні повністю. З урахуванням суми судового збору присудженої на користь позивача судом першої інстанції у розмірі 454,00 грн, додатково на користь позивача підлягає присудженню сума судового збору у розмірі 1816 грн.
Керуючись ст. ст. 308,    315, 317,    321, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2021 року у справі № 260/2531/21 скасувати в частині   відмови у задоволенні позову щодо  перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру.
Ухвалити у вказаній частині  постанову, якою:
визнати  протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії  за вислугу років без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1816 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року.