03.11.21
22-ц/812/1841/21
Провадження 22- ц /812/1841/21

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді –Бондаренко Т.З.,
суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
за участю: представника відповідача АТ «Райфайзен Банк » - 
Собчука О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/4128/20 за апеляційною  скаргою 
Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"
на рішення Центрального суду м.Миколаєва від 25 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду, за позовом 
ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", ОСОБА_2 , за участі третіх осіб - Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу- Горбурова Кирила Євгеновича, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу - Лашиної Олени Петрівни про звільнення майна з-під арешту, -
В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (на даний час – АТ «Райффайзен Банк»), ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.
Позивачка зазначала, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 серпня 2007 року є власником земельної ділянки, площею 600 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . В 2015 році на вказаній земельній ділянці нею побудований житловий будинок загальною площею 396,6 кв.м. В 2020 році при підготовці документів для введення житлового будинку до експлуатації нею було з`ясовано, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться вищевказані записи про заборону відчуження нерухомого майна.
Земельна ділянка позивачкою ніколи не відчужувалася, в іпотеку не передавалася. На земельної ділянці станом на дату подачі позову був розташований житловий будинок позивача не введений до експлуатації, загальною площею 396,6 кв.м. Відповідно до відомостей зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в іпотеку АТ "Райффайзен Банк " був переданий ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 172,0 кв.м., житловою площею 122,7 кв.м. За відомостями КП ММБТІ житловий будинок загальною площею 172,0 кв.м., житловою площею 122,7 кв.м. зі спорудами за вказаною адресою знесений. 03 липня 2020 року право власності ОСОБА_2 на цей житловий будинок припинено, про що внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. 23 липня 2020 року право власності позивача на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наявність запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права позивачки на володіння та вільне розпорядження належним її на праві власності нерухомим майном, проте у позасудовому порядку вищевказане порушення своїх прав вона усунути не може. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила - звільнити з-під арешту земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. кадастровий номер 4810137200:10:002:0008 цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 та цілий житловий будинок, загальною площею 396,6 кв.м. за тією ж адресою шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження: 
-заборона реєстраційний номер – 5912863, зареєстрована в реєстрі 26 жовтня 2007 року реєстратором – приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. Підстава обтяження – договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року, посвідчений Горбуровим К.Є. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 2879, -заборона - реєстраційний номер 1181, іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк », іпотекодатель – ОСОБА_2 ;
- заборона реєстраційний номер – 7137582, зареєстрована в реєстрі 06 травня 2008 року реєстратором – приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. Підстава обтяження – договір іпотеки від 06 травня 2008 року, посвідчений Лашиною О.П. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. №1226, іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк», іпотекодатель – ОСОБА_2 ; 
-арешт нерухомого майна – реєстраційний номер обтяження – 12776866, зареєстрований 24 липня 2012 року реєстратором – Миколаївською філією держаного підприємства «Інформаційний центр». Підстава обтяження – постанова про арешт майна боржника від 24 липня 2012 року в межах виконавчого провадження 31488024, винесена державним виконавцем Центрального ДВС Миколаївського міського управління юстиції Шарвей М.В.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2021 року позов задоволено. 
Рішення районного суду мотивовано тим, що спірний житловий будинок, який належить на праві власності позивачці, створено без прив`язок до раніше існуючого нерухомого майна – житлового будинку площею 172 кв.м., який був предметом іпотеки, без використання його складових структурних елементів. А також, що до позивачки не переходило право власності на предмет іпотеки, матеріалами справи підтверджено знищення предмету іпотеки, отже перебування спірної земельної ділянки під заборонами на підставі вказаних договорів іпотеки, укладених між відповідачами щодо житлового будинку, площею 172 кв. м., власником якого не була ОСОБА_1 і який є знищений, вочевидь суперечить принципу непорушності права власності, оскільки на таке обмеження, тим більше відчуження земельної ділянки у власника не було волі і така домовленість сторін не знайшла свого закріплення і відповідній угоді, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Не погоджуючись з рішенням суду відповідач Банк подав апеляційну скаргу в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що житловий будинок, який є предметом іпотеки знесено, оскільки таке не підтверджено належними та допустимими доказами, якими не є довідка БТІ. Також в матеріалах справи відсутні докази створення позивачкою нового майна у вигляді новозбудованого будинку, оскільки суду не надані відповідні дозвільні документи. 
Заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.
        Як вбачається з матеріалів справи  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – 4810137200:10:002:0008, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських спору - на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 13 серпня 2007 року (а.с. 6).
Відповідно до іпотечного договору за реєстровим номером № 2879, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Горбуровим К.О., укладеного 26 жовтня 2007 року між АТ "Райффайзен Банк" як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавацем, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/70860 від 26 жовтня 2007 року остання передала в іпотеку Банку належний їй на праві власності за договром купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року житловий будинок, загальною площею 172 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Одночасно нотаріусом на підставі ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" накладена заборона відчуження цього майна за реєстровим №1181.
Відповідно до іпотечного договору за реєстровим номером № 1226, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Лашиною О.П., укладеного 06 травня 2008 року між АТ "Райффайзен Банк" як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавацем, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договром № 014/08-112/78498 від 06 травня 2008 року остання передала в іпотеку Банку належний їй на праві власності за Договром купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року житловий будинок, загальною площею 172 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Одночасно нотаріусом на підставі ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" накладена заборона відчуження цього майна за реєстровим № 1227/4. При цьому листом Банку надана згода на передання в заставу другої черги вказаного нерухомого майна.
Згідно технічного паспорту від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зведено житловий буд. літ. М-1, площею 396,6 кв.м., рік побудови - 2015 (т.1 а.с.8-12).
Згідно інформації станом на 07 липня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про заборону відчуження нерухомого майна:
-заборона реєстраційний номер – 5912863, зареєстрована в реєстрі 26 жовтня 2007 року реєстратором – приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. Підстава обтяження – договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року, посвідчений Горбуровим К.Є. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 2879, заборона - реєстраційний номер 1181, іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк», іпотекодатель – ОСОБА_2 ; 
-заборона реєстраційний номер – 7137582, зареєстрована в реєстрі 06 травня 2008 року реєстратором – приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. Підстава обтяження – договір іпотеки від 06 травня 2008 року, посвідчений Лашиною О.П. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 1226, іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк», іпотекодатель – ОСОБА_2 ;
-арешт нерухомого майна – реєстраційний номер обтяження – 12776866, зареєстрований 24 липня 2012 року реєстратором – Миколаївською філією держаного підприємства «Інформаційний центр». Підстава обтяження – постанова про арешт майна боржника від 24 липня 2012 року в межах виконавчого провадження 31488024, винесена державним виконавцем Центрального ДВС Миколаївського міського управління юстиції Шарвей М.В. (т.1 а.с.14-15).
Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03 липня 2020 року право власності ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 172,0 кв.м., житловою площею 122,7 кв.м. зі спорудами за вказаною адресою припинено (т.1 а.с. 13). 
23 липня 2020 року право власності позивача на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 396,6 кв.м. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Номер запису про право власності 37521503 (т.1 а.с.31).
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України  право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
        Так, пред`являючи даний позов ОСОБА_1 зазначала, що на належній їй земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , нею збудовано новий житловий будинок без його прив`язки до раніше існуючого будинку, який як, виявилося для неї, був предметом іпотеки та знаходився під відповідними заборонами та арештом. Проте, як стверджує позивачка, на даний час вказаний будинок знесено, а наявні заборони та арешт, які залишилися, порушують її права на належну їй земельну ділянку та збудований житловий будинок. 
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно до вимог ст. 76 – 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми- які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень с. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. 
Статтею 7 Житлового Кодексу України врегульовано порядок виключення з житлового фонду жилих будинків і жилих приміщень, відповідно до якого непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської ради народних депутатів.
Відповідно до п. 3 Положення обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлутаційних організацій за участю представників громадськості. При необхідності до обстеження залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.
На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація при неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту вноситься пропозиція про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам і є непридатним для проживання. 
Згідно з п. 11 вказаного Положення встановлено, що якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом відповідної ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Радим вносить до виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.
Так, на підтвердження факту знесення житлового будинку площею 172 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 позивачка надала довідку Комунального підприємства ММБТІ від 22 червня 2020 року за № 2-3107 де зазначено, що цей житловий будинок зі спорудами знесений. В даній довідці міститься посилання на данні інвентаризації (т.1 а.с. 7).
Також позивачкою надано до суду висновки експертного дослідження № 125-054/1 будівельно-технічної експертизи від 06 жовтня 2020 судового експерта Лесків С.А. - житловий будинок літер А, загальною площею 172 кв.м., по своїм технічним показникам та конструктивним елементам, а також вважаючи той факт, що вказаний житловий будинок був повністю знесений, відповідно до довідки БТІ від 22 червня 2020 року, не може бути складовою частиною житлового будинку літер М-1, який на даний час розташований за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок літер М-1, який розташований на даний час на земельній ділянці домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , є новим будівництвом з новими зовнішніми розмірами, конфігурацією та площею забудови.
Таким чином, вказані докази відображають стан речей на час інвентаризації та обстеження експертом.
Однак, доказів на проведення обстеження будинку площею 172 кв.м. щодо його непридатного стану для використання, рішення виконавчого комітету чи Миколаївської міської ради щодо його знесення в матеріалах справи відсутні.
Також, з наведеного експертного висновку вбачається, що відповідно до схематичного плану земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 24 травня 2000 року та 10 січня 2007 року на спірній земельній ділянці було розташовано дві будівлі, а саме житловий будинок «А-1» та незавершена будівля літ. «Абуд». Так, експерт пославшись на вказану довідку БТІ від 22 червня 2020 року про знесення житлового будинку площею 172,0 кв.м., на технічні показники та конструктивні елементи дійшов висновку що знесений будинок не може бути складовою частиною існуючого жилого будинку «М-1».
В той же час експертом не зазначено стан будинку « ОСОБА_3 », а також не надано схематичного плану земельної ділянки з розташуванням на ній відповідних будівель до знесення та наявних будівель на даний час, а також експерт не навів переконливого чіткого обґрунтування не співпадіння, як на його думку, таких конструктивних елементів двох будинків «М-1» та «А-1», як фундамент та стіни, тоді як будівельний матеріал, з яких вони виготовлені фактично співпадає.
Також, з наведеного експертом терміну «Будівництво» вбачається, що таким є зведення будівель і споруд, а також їх капітальний і поточний ремонт, реконструкція, реставрація і реновація.
Процес будівництва включає всі організаційні, дослідницькі, проектні, будівельно-монтажні і пуско-налагоджувальні роботи, пов`язані із створенням, зміною або зносом об`єкту, а також взаємодією з компетентними органами з приводу виробництва таких робіт.
За результатом будівництва вважається зведена будівля (споруда) з внутрішньою обробкою, інженерно технологічними системами що діють, і повним комплексом документації, передбаченої законом. 
Експерт викладаючи висновок, що спірний жилий будинок «М-1» є новим будівництвом, не зазначила про створення нових комунікаційних систем водопроводу, водовідведення, газопроводу, електричного обладнання, не зазначила також про наявність комплексу необхідних документів, передбачених законом для зведення нової жилої будівлі.
За таких обставин, вказаний висновок експерта не можна вважати повним та беззаперечним.
Крім цього, відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
       Порядок здійснення нового будівництва врегульовано ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про архітектурну діяльність». Так, замовник, який має наміри здійснити будівництво індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту та благоустрою на земельній ділянці повинен отримати будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі – будівельний паспорт).
Для отримання будівельного паспорта замовник звертається до відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури (структурного підрозділу районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради) із заявою наведеної форми.
Якщо планується будівництво будинку площею понад 300 квадратних метрів, для його оформлення необхідно отримати містобудівні умови обмеження забудови земельної ділянки (МБУ) в уповноваженого органу містобудування та архітектури (структурного підрозділу районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради).
В той же час, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо звернення позивачки до відповідних установ та отримання нею відповідних дозвільних документів на здійснення нового будівництва.
Крім цього, як вбачається з експлікації до схеми розташування будівлі та споруд викладеної в технічному паспорті на будинок садового типу АДРЕСА_1 від 15 червня 2020 року, документи про введення в експлуатацію житлового будинку літ. «М-1» не надавалися. Технічний паспорт також не містить повного зображення земельної ділянки та розташування на ній наявних споруд. Так, схематичне зображення міста розташування будівлі не містить повної та чіткої інформації щодо конфігурації земельної ділянки та її розмірів, а часткові розміри зображеної земельної ділянки не співпадають з розмірами зазначеними в плані її меж в Державному акті, проте відповідні відмітки в технічному паспорті відсутні. 
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як то визначено в ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) державна реєстрація права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна державна реєстрація права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає поміж іншим, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
 
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою для реєстрації житлового будинку «М-1» 23 липня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 зазначено саме технічний паспорт від 15 червня 2020 року виданий КП ММБТІ. Таким чином, враховуючи, що вказана реєстрація здійснена на підставі проведеної інвентаризації домоволодіння, а не на підставі документу про готовність новоствореного майна до експлуатації, таке не може бути підтвердженням набуття права власності позивачкою саме на новостворене нею майно. 
Враховуючи наведене, відсутні обґрунтовані підстави вважати доведеним позивачкою саме в цій справі факту здійснення нею нового будівництва без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів та набуття права власності як на новостворене майно.
Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотеко держателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
    Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.
Із обставин справи вбачається, що іпотекодержатель відповідач у справі АТ «Райфайзен Банк» дозволу на знищення предмету іпотеки та припинення права власності іпотекодавця ОСОБА_2 не надавав.
Враховуючи наведені обставини, висновок районного суду щодо наявності підставі для звільнення з-під арешту як житлового будинку площею 396, 6 за АДРЕСА_1 так і земельної ділянки площею 600 кв.м., яка на підставі Державного акту від 13 квітня 2007 року належить на праві власності ОСОБА_1 та не є предметом іпотеки, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на наданих доказах та нормах закону.
Відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то є підстави для розподілу судових витрат, а саме з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1260 грн., сплачений останнім при подачі апеляційної скарги.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

        П О С Т А Н О В И В:
         Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 березня 2021 року скасувати та у справі ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» 1260 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 08 листопада 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова