Постанова
Іменем  України 
 
22 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 317/35/16-ц
провадження № 61-13800св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
 
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович,
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_4 , поданою представником Кравченко Людмилою Іванівною ,на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року в складі судді Ачкасова О. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року в складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог подання
Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибога О. С. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Подання обґрунтовував тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 59654359 щодо виконання виконавчого листа № 317/35/16-ц, виданого на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 4 223 183, 63 грн. 15 травня 2016 року державним реєстратором Малик В. О. була проведена державна реєстрація обтяження, накладений арешт на все нерухоме майно. Під час виконання зазначеного судового рішення встановлено, що боржнику належить майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Боржник ухиляється від реєстрації права власності на зазначене майно, рішення суду не виконує та не вживає заходів щодо його виконання.
Заявник зазначав, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер 2322184600:06:002:0084, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,  яке належить ОСОБА_2 та право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, на час розгляду Запорізьким районним судом Запорізької області справи № 317/35/16-ц належала та була зареєстрована за  ОСОБА_2 . У подальшому її було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/3272/16-ц, яке скасовано судом апеляційної інстанції. За час розгляду апеляційної скарги у справі № 317/3272/16-ц, ОСОБА_4 здійснила відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року у справі № 317/3681/19 укладений договір визнано недійсним, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .
Приватний виконавець вказав, що оскільки згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 травня 2021 року станом на 17 травня 2021 року право власності на вищезгадану земельну ділянку не зареєстроване за боржником, а зареєстровано за іншою особою, рішення суду від 23 березня 2020 року в частині скасування реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 не виконано, право власності на нерухоме майно не переоформлено, він був вимушений звернутись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року подання задоволено.
Звернено стягнення на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2322184600:06:002:0084, яка зареєстрована за ОСОБА_3 , з метою виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у справі № 317/35/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у сумі 4 217 583, 78 грн та судові витрати у розмірі 6 699, 85 грн.
Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції керувався положеннями частин десятої, одинадцятої статті 440 ЦПК України та виходив з того, що право власності на земельну ділянку, якарозташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка №  НОМЕР_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2322184600:06:002:0084, не зареєстровано за боржником  ОСОБА_2 в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення на зазначену земельну ділянку для погашеня заборгованості перед стягувачем  ОСОБА_1 за судовим рішенням.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду також мотивована тим, що право власності на вищевказану земельну ділянку не зареєстровано за боржником ОСОБА_2 в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення на цю земельну ділянку для погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 за судовим рішенням, а тому суд першої інстанції, виходячи з положень частин десятої та одинадцятої статті 440 ЦПК України, дійшов правильного висновку про задоволення подання приватного виконавця.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
13 серпня 2021 року представник  ОСОБА_4 - адвокат Кравченко Л. І. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 рокуі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.
Вимоги касаційної скарги представник заявника обґрунтовувала неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема зазначала, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статті 60, 70 СК України та статтю 368 ЦК України, оскільки на момент придбання спірної земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому судами під час ухвалення оскаржуваних рішень було порушено право ОСОБА_4 на частку у спільному майні подружжя, що матиме місце у випадку звернення стягнення на земельну ділянку.
Крім того, представник заявникавказувала, що судом першої інстанції та апеляційним судом було невірно застосовано частину шосту статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та статтю 371 ЦК України, оскільки звернення стягнення на об'єкт права спільної сумісної власності без попереднього визначення частки боржника є незаконним та неправомірним, суперечить статтям 60, 70, 73 СК України, частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», статті 371 ЦК України, порушує право заявника щодо володіння, користування та розпорядження майном, як об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також представник   ОСОБА_4 - адвокат Кравченко Л. І. стверджувала, що заявник не є зобов'язаною стороною (боржником) за договорами позики та у виконавчому провадженні, тому звернення стягнення на її особисте майно є протиправним.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Запорізького районного суду Запорізької області.
21 вересня 2021 року справа № 317/35/16-ц надійшла до Верховного Суду.
ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення.
Відповідь на відзив ОСОБА_1 заявник   ОСОБА_4 чи її представник до суду не подали.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судом першої інстанції установлено, що у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О. С. на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 59654359 з примусового виконання виконавчого листа № 317/35/16-ц, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 10 листопада 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 4 217 583, 78 грн та судового збору у розмірі 6 699, 85 грн. Згідно заяви стягувача, станом на 31 січня 2020 року заборгованість складає 4 223 183, 63 грн.  
Боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, кореспонденцію не отримує.
Під час проведення виконавчих дій встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 травня 2021 року станом на 17 травня 2021 року право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка №  НОМЕР_1 , кадастровий номер 2322184600:06:002:0084, зареєстровано за  ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: р. № 349, виданий 06 червня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н. П.
Також, як встановлено судом першої інстанції, вищезазначена земельна ділянка незаконно була виведена з власності боржника та переходила до інших осіб з порушенням закону. При цьому набули чинності судові рішення, якими фактично повернене право власності боржнику, позаяк визнані недійсними правочини щодо спірного об`єкту та скасовано державну реєстрацію за іншими особами, на підставі судового рішення визнано незаконним перехід права до  ОСОБА_4 та здійснення нею відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2017 року.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами частини третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. 
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. 
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Також відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Залишаючи без змін ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що посилання заявника на те, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної власності її та боржника, не впливає на висновок суду першої інстанції щодо задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення, оскільки предметом розгляду справи не було встановлення факту приналежності майна, а інші питання, які пов`язані з дотриманням прав заявника на спірне майно можуть бути вирішені в ході виконання судового рішення та не перешкоджають їй заявити відповідний позов або оскаржувати дії приватного виконавця при здійсненні процедури звернення стягнення.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання приватного виконавця з огляду на те, що право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер 2322184600:06:002:0084, не зареєстровано за боржником ОСОБА_2 в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення на зазначену земельну ділянку для погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 за судовим рішенням.
Таким чином, доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права чи порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для його скасування відсутні. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                      ОСОБА_4 , подану представником Кравченко Л. І. , залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.
Ураховуючи те, що касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 , подану представником Кравченко Людмилою Іванівною , залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко