Номер провадження: 22-ц/813/7551/21 
Номер справи місцевого суду: 509/396/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря - Гарбуз В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторського права та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст позовної заяви.
27 січня 2020 року позивач звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до володільця облікового запису «інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в якому просить: визнати порушеними авторське та інтелектуальне право ОСОБА_1 діями «інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині недозволеного опублікування графічних зображень та продажу виробів на ресурсі: ІНФОРМАЦІЯ_2 авторських творів: N° 1 - "Значок «Серце українця», № 2 - "Прапор двоколірний з Тризубом», № 3 - Значок "Прапор Патріотичний (УПА)" двоколірний з Тризубом, № 4 - «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементам и української символіки «Сучасний український значок». Стягнути з відповідача (відповідачів солідарно) на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , компенсацію в розмірі - 377 840 грн. Стягнути з відповідача (відповідачів солідарно) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, в тому числі - по сплаті судового збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторського права та стягнення компенсації залишено без розгляду.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що, ухваливши судове рішення про відмову звільнення від сплати судового збору, судом першої інстанції позбавлено його можливості вирішити питання про сплату судового збору.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції послався на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторського права та стягнення компенсації залишено без руху у зв`язку з не відповідністю вимогам частини 4 статті 177 ЦПК України.
У вказаній ухвалі позивачу надано строк для усунення зазначених недоліків до наступного судового засідання, яке призначено на 22 березня 2021 року.
05 березня 2021 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій вона просила вважати виправленими недоліки та постановити ухвалу щодо звільнення позивача від можливих судових витрат.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.
Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2021 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, в матеріалах справи міститься заява його представника ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід повернути, оскільки вимоги визначені ухвалою суду від 22.02.2021 року позивачем не виконані, недоліки позову не усунуті, виходячи з наступного.
Вирішуючи дане питання, суд першої інстанції взяв до уваги, що в своїй заяві про усунення недоліків позивач посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.04.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав».
Однак, вказана Постанова хоч і має статус чинної, прийнята в період дії Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито», яким дійсно було передбачено, що позивачі звільнені від сплати державного мита за позовами, що виникають з захисту авторського права.
Разом з цим, позивач подала позов в січні 2020 року, тобто в період дії Закону України «Про судовий збір», який має виключний перелік підстав для обов`язкового звільнення позивачів від сплати судового збору, до яких не відносяться вимоги, що виникають з захисту авторського права, а тому твердження позивача не відповідають чинному законодавству.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Так, частиною 1 та 3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. 
Згідно із ст. 8 Закону України " Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Зі змісту даних норм закону слідує, що підставою для звільнення від сплати судового збору справи може бути майновий стан сторони, однак посилання позивача на неспроможність сплати судового збору нічим підтверджені не були, оскільки надані позивачем довідки не підтверджують фінансовий стан, а лише свідчать про отримання нею державної соціальної допомоги. 
Крім того, позивачем була надана довідка з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", з якої вбачається, що з 01.01.2021 року по 11.01.2021 року на її рахунок надійшло 32 804,14грн. 
Таким чином, на думку суду першої інстанції, позивач не навела достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, що в свою чергу унеможливлює задоволення даної заяви.
Однак колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Враховуючи, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишення без розгляду позовної заяви в даному випадку, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення апеляційної скарги, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Тому, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та відмовляючи у його задоволенні повинен був діяти відповідно до вимог статті 127 ЦПК України: продовжити строк на усунення недоліків, а не одразу залишати позовну заяву без розгляду, адже у позивача не було можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого в оскаржуваній ухвалі відповідного процесуального рішення за клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Повний текст судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 рокускасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк