ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                        
                                                                                              Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
05 жовтня 2021 р.	Справа № 520/8566/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року  по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В с т а н о в и в:
06.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати: 
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 25.03.2019 року №31683-5606-2030, складене ГУ ДФС у Харківській обл., сума боргу – 34  099,72 грн,
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.08.2019 року №61-5606-2030, складене ГУ ДФС у Харківській обл., сума боргу – 84070, 22 грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що на платника податків ОСОБА_1 Головним управлінням державної податкової служби у Харківській області (далі – ГУ ДФС у Харківській обл.) складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 25.03.2019 року № 31683-5606-2030, за яким загальна сума податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (код платежу 18010900), податковий період 2019 рік, становить 34  099, 72 грн. 
Разом з тим, ГУ ДФС у Харківській області на позивача складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від  01.08.2019 року № 61-5606-2030, за яким загальна сума податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (код платежу 18010900) становить 84  070, 22 грн. А саме за 2016 рік - 15870, 78 грн., за 2017 рік - 34099,72 грн., за 2018 рік - 34  099,72. 
Вживаючи заходів для досудового вирішення спору, позивачем 22.05.2020 року на адресу ГУ ДПС у Харківській області направлено скаргу Вих. № 21/05-2 від 20.05.2020 року на податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 25.03.2019 року № 31683-5606-2030 та скаргу Вих. № 21/05-1 від 20.05.2020 року на податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.08.2019 року №61-5606-2030. Проте рішенням ГУ ДПС у Харківській області від 09.06.2020 року № 1861516/99-00-00-02-04-06 вищевказані скарги залишено без розгляду у зв`язку з порушенням терміну для їх подання. Вважаючи таке рішення незаконним, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень. 
При цьому, позивач зазначає, що  відсутні підстави для  нарахування грошових зобов`язань в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки закінчився термін дії договору оренди земельної ділянки 01.03.2010 року, таким чином відсутні підстави для нарахування орендної плати  за вказану земельну ділянку з 02.03.2010 року.
Заперечуючи  вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві  ГУ ДПС у Харківській області вказує, що між Харківською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0145 га від 06.06.2008 року № 140867100084, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком дії до 01.03.2031 року. Відомостей про розірвання договору оренди землі від 06.06.2008 року № 140867100084 до Центрального управління Головного управління ДПС у Харківській області не надходило. Згідно з наданим Департаментом земельних відносин, переліком орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності станом на 01.01.2019 року, вищеозначений договір є діючим. 
Крім того, відповідач зазначає, що оскільки відомостей про розірвання договору оренди землі до ГУ ДФС у Харківській області не надходило, контролюючим органом ОСОБА_1 було здійснено  нарахування орендної плати за землю на підставі діючого договору оренди землі за 2016-2019 роки та відповідно до ст. 21 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі- Закон № 161-XIV) обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року  позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без  задоволення. 
В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що позивачу правомірно донараховано суми орендної плати та винесено податкові повідомлення-рішення. Оскільки відомостей про розірвання договору оренди землі до ГУ ДФС у Харківській області не надходило, контролюючим органом позивачу було здійснено нарахування орендної плати за землю на підставі діючого договору оренди землі за 2016-2019 роки.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у позовній заяві.
Разом з тим, позивач зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставину припинення дії договору оренди та припинення користування позивачем земельною ділянкою. Зокрема, договір оренди землі від 14.02.2008 року, укладений між Харківською міською радою та позивачем, зареєстрований в Державному реєстрі земель від 06.06.2008 року за № 140867100084 строком на період будівництва до 01.03.2010 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації). У період дії договору оренди будівництво на переданій у користування земельній ділянці завершено не було, об`єкт будівництва в експлуатацію не здано, що підтверджується актом обстеження № 1075/19 від 03.07.2019 року. Тож на думку позивача, договір оренди землі є таким, що припинив свою дію. 
При цьому, вважає, що згідно п.4 ст. 416 Цивільного кодексу України, у даному випадку, має місце автоматичне припинення права землекористування у випадку невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.
Крім того, дозвіл на виконання будівельних робіт, що є підставою для початку будівельних робіт, отриманий позивачем у 2009 році. Строк дії дозволу до 01.03.2010 року. 
Таким чином, позивач зазначає, що вищевказаний договір припинив свою дію 01.03.2010 року, тож підстави для нарахування орендної плати за вказану земельну ділянку з 02.03.2010 року відсутні.
За приписами ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин  справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.02.2008 року між Харківською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель від 06.06.2008 року за № 140867100084 (а.с. 23-25).
Так, згідно п.8 вищевказаного договору, договір укладено строком: на період будівництва до 01.03.2010 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.03.2031 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про наміри продовжити його дію (а.с.23).
Відповідно п. 7 означеного договору, у випадку не здачі об`єкту до експлуатації у встановлені  в рішенні строки, а також не отримання дозволу на виконання будівельних робіт зазначене рішення втрачає чинність і договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у встановленому законом порядку.
Разом з тим, згідно з наданим Департаментом земельних відносин, переліком орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності станом на 01.01.2019 року, договір оренди земельної ділянки від 06.06.2008 року № 140867100084, який укладено між Харківською міською радою та ОСОБА_1 , є діючим. Відомостей про розірвання договору оренди землі від 06.06.2008 року № 140867100084 до ГУ ДПС у Харківській області не надходило. 
Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державна реєстрація договору оренди   земельної ділянки площею 0,0145 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 06.06.2008 року №140867100084, не скасована. (а.с.69-73).
Також, з матеріалів справи вбачається, що Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області за позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про внесення змін до вищевказаного договору оренди земельної ділянки від 06.06.2008 року №140867100084 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору у редакції, викладеній у позовній заяві.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.06.2016 року по справі № 922/1507/16 позов Харківської міської ради задоволено частково. Визнана укладеною додаткова угода до договору оренди земельної ділянки площею 0,0145 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 06.06.2008 року №140867100084. Дата державної реєстрації додаткової угоди – 15.12.2016 року № 18142804.
Таким чином, на підставі вищевказаного, позивачу контролюючим органом нараховано орендної плати за дану земельну ділянку: за 2016 рік - 15870, 78 грн., за 2017 рік - 34099,72 грн., за 2018 рік - 34  099,72., за 2019 рік - 34  099, 72 грн. 
Своєю чергою, згідно п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України (далі-ПКУ), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а платником орендної плати – орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 ПКУ).
При цьому, п. 286.5 ст. 286 ПКУ унормовано,  нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному  статтею 58  цього Кодексу.
Крім того, платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень  пунктів 281.4  та 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.
Відповідно до ст. 15 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» зі змінами та доповненнями (далі – Закон № 161-XIV) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Поряд з цим, статтею 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Підстави припинення дії договору оренди землі визначені ст. 31 Закону № 161-XIV, зокрема, згідно абзацу цієї статті договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Як вже зазначалось, відомостей про розірвання договору оренди землі до ГУ ДФС у Харківській області не надходило. 
Отже, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом позивачу було здійснено  нарахування орендної плати за землю на підставі діючого договору оренди землі за 2016-2019 роки. 
Разом з тим, ухвалою  Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2021 року розглянуто клопотання позивача про зупинення провадження у справі, з підстав, встановлених п. 3 ч.1 ст. 236 КАС України, до набрання чинності рішенням господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року по справі № 922/3447/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання договору припиненим та скасування державної реєстрації.
На думку позивача, справа 520/8566/20 підлягає зупиненню провадження, оскільки згідно оскаржуваних повідомлень-рішень податковими періодами, за які нараховано орендну плату є 2016-2019 роки. Тобто, у разі задоволення господарським судом Харківської області вимог позивача по справі № 922/3447/20 про визнання договору оренди таким, що припинив свою дію з 01.12.2012 року або з 02.03.2010 року, такі обставини не підлягатимуть доказуванню при розгляді справи. 
Вищезазначеною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2021 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі 520/8566/2020 відмовлено у зв`язку з тим, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі № 922/3447/20 залишено без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року залишено без змін.
Частиною 4  ст. 78 КАС України  передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись з обґрунтованістю доводів позивача стосовно того, що  відсутні підстави для  нарахування грошових зобов`язань в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки закінчився термін дії договору оренди земельної ділянки 01.03.2010 року, та вважає їх  безпідставними, з огляду на те, що вони були предметом дослідження господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року, який залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 року. 
Вказаними рішеннями позовні вимоги позивача про визнання договору оренди землі від 14.02.2008 року № 140867100084 таким, що припинив свою дію та скасування державної реєстрації цього договору залишено без задоволення.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, - без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
          Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 13 жовтня 2021 року.