ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р. 	Справа № 480/2076/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. 
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, повний текст складено 22.06.21 по справі № 480/2076/21
за позовом        ОСОБА_1      
до         Фонду гарантування вкладів фізичних осіб                    
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – відповідач), в якій просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невжитті відповідачем заходів із організації виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 200000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 200000,00 грн. завданої позивачу майнової шкоди, спричиненої даною протиправною бездіяльністю відповідача.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди - закрито.
Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., сплачений згідно квитанції від 24.03.2021 №28962.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року у справі №480/2076/21, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з боку відповідача по відношенню до неї всупереч приписам п. п. 4, 13 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не було вжито заходів щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів, як вкладника на організацію виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 200000,00 грн. Позивач зазначає, що в цьому полягає суть протиправної бездіяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 4 КАС України, а тому даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 “Про віднесення ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” до категорії неплатоспроможних” (далі - Постанова №234) ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2016 року №463 “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку” розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року по 04 травня 2016 року (включно). Рішенням правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК”. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 червня 2016 року №913 “Про початок процедури ліквідації ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” та делегування повноважень ліквідатора банку” розпочато процедуру ліквідації ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (справа №826/3021/18) вказані рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2016 року №463 та від 03 червня 2016 року №913 та рішення правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш скасовані.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 червня 2019 року №1503 “Про продовження тимчасової адміністрації у ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку” продовжено процедуру виведення Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик” з ринку шляхом продовження в ньому тимчасової адміністрації строком на п`ять днів з 14 червня 2019 року (пункт 2). Пунктом 7 цього ж рішення вирішено звернутись до Національного банку України з пропозицією про відкликання банківської ліцензії ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” та ліквідацію банку.
Рішенням правління Національного банку України від 18 червня 2019 року №415-рш “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик” вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК”.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 червня 2019 року  №1548 “Про здійснення процедури ліквідації ПАТ “КБ “ХРЕЩАТИК” та делегування повноважень ліквідатора банку” вирішено: припинити тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрешатик” з 20.06.2019; процедуру ліквідації здійснювати протягом двох років з 20.06.2019  по 19.06.2021 включно.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020  у справі №640/18835/19 визнано протиправною та скасовано Постанову Правління Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 “Про віднесення Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик” до категорії неплатоспроможних”; визнано протиправним та скасовано Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.06.2019 року № 1503 “Про продовження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству “Комерційний банк “Хрещатик”  та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку”; визнано протиправними дії Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які полягають у зверненні з пропозицією до Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик”, яка викладена в листі від 14.06.2019 року № 40-10286/19; визнано протиправним та скасувати Рішення Правління Національного банку України від 18.06.2019 року № 415-рш “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик”; визнано протиправним та скасувати Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1548 від 19.06.2019 року “Про здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик” та делегування повноважень ліквідатора банку”.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди не є публічно-правовим і не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суд має виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невжитті заходів із організації виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 200000,00 грн.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються  Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон  є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Згідно зі  ст. 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із ч. 1 статті 4 цього Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою  статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних  законом  інтересів вкладників.
Відповідно до ст. 6 Закону № 4452-VI, в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
Частиною 1 статті 54 Закону № 4452-VI визначено, що рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим  Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
З аналізу наведених вище норм, колегія суддів дійшла висновку,  що Фонд, у правовідносинах, що склалися, є суб`єктом публічного права, що створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків із ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні  КАС України.
Фонд як юридична особа публічного права виконує спеціальну функцію у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Висновки суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини склалися у зв`язку непогашенням кредиторських вимог позивача, через протиправну на його думку, бездіяльність Фонду, як управителя банку, що є діяльністю зі збереженням активів банку, та не пов`язана з відшкодуванням гарантованої державою суми вкладу, а тому у спірних правовідносинах відповідач діє, як керівник банку в межах договірних відносин, а тому природа цих правовідносин не є публічно-правовою, колегія суддів вважає помилковими.
Учасниками спірних правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм  Закону № 4452-VI  вирішує виключно Фонд.
Так, відповідно до ч. 1, 2  ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.
Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
Згідно із  ст. 27 Закону № 4452-VI, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.
Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України".
Частиною 1  ст. 28 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.
Крім того, ч. 8  ст. 36 Закону № 4452-VI передбачено, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах  гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2  ст. 4 Закону № 4452-VI).
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.04.2018 у справі № 813/921/16, від 23.05.2018 по справі № 820/3770/16, від  06.06.2018 по справі № 815/863/16, від 20.09.2018 по справі № 815/6697/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
Враховуючи, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії (бездіяльність) та рішення суб`єктів владних повноважень щодо фактичного гарантування вкладу позивача, то цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Висновки суду першої інстанцій про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковими.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання стосовно юрисдикції цього спору, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 480/2076/21 скасувати.
Справу № 480/2076/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Постанова складена в повному обсязі  17.12.21 р.