Справа № 344/14322/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/513/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Пнівчук О.В., Максюти І.О.,
за участю секретаря        Пацаган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 21 січня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 лютого 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору — ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.09.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в межах максимального ліміту заборгованості 180000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2% на рік та кінцевим терміном повернення не пізніше 26 вересня 2026 року, на умовах, визначених Договором.
Згідно Додаткової угоди №1 від 16.05.2007 року процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 12,7% річних та встановлено новий графік погашення заборгованості.
Додатковою угодою №2 від 14.05.2008 року встановлено новий графік погашення заборгованості.
Додатковою угодою від 01.07.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 13,5% річних.
Відповідно до Додаткової угоди від 18.09.2009 року встановлено новий графік погашення заборгованості.
Згідно Додаткової угоди від 19.01.2010 року встановлено новий графік погашення заборгованості та процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,04% річних.
Додатковою угодою від 15.07.2011 року встановлено новий графік погашення заборгованості.
Відповідно до Договору про внесення змін №3 від 28.10.2014 року встановлено додаткові пільгові умови погашення заборгованості з можливістю анулювання частини заборгованості.
Відповідач не виконував зобов`язання щодо своєчасної сплати тіла кредиту та відсотків, внаслідок чого станом на 28.10.2016 року існувала заборгованість по кредиту у розмірі 25542,77 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 116396,77 доларів США.
Банком направлялася позичальнику вимога про дострокове погашення заборгованості по Договору №08.206-297/11790 від 22.08.2016 року. Однак така залишилася без виконання.
Також позивач зазначав, що у зв`язку із неповерненням кредиту підлягає сплаті пеня в розмірі 1277534,53 грн., з яких 253975,14 грн. - пеня у зв`язку із неповерненням кредиту, 1023559,39 грн. - пеня у зв`язку із неповерненням нарахованих відсотків по кредиту.
Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340 від 27.09.2006 року в сумі 8819092 грн. 55 коп., з яких: 178970,63 долари США – заборгованість по кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 4569618,98 грн.; 116396,77 доларів США – заборгованість по відсотках, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 2971939,04 грн.; 1277534,53 грн. - пеня.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.11.2017 року позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340 від 27.09.2006 року в розмірі 8819092 грн. 55 коп. та 132286 грн. 39 коп. витрат по оплаті судового збору.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2019 року заочне рішення від 10.11.2017 року по даній справі скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.10.2020 року залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк».
09.11.2020 року АТ «Альфа-Банк» було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просили суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340 від 27.09.2006 року, яка станом на 06.11.2020 року складає 267800,17 доларів США, з яких: 178970,63 доларів США — заборгованість за кредитом; 42713,27 доларів США — заборгованість по відсотках, нарахованих згідно умов договору; 46116,27 доларів США — 3% річних, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.12.2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №761-22/340 від 27.09.2006 року, яка станом на 06.11.2020 року складає 267800,17 доларів США, з яких: 178970,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 42713,27 доларів США - заборгованість по відсотках, нарахованих згідно умов договору; 46116,27 доларів США - заборгованість по 3% річних, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також 132286,39 грн. витрат по оплаті судового збору.
Не погоджуючись частково із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважав дане рішення в частині стягнення заборгованості по 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, заборгованості за кредитом в сумі 21000 доларів США і відсотків в розмірі 20729,19 доларів США за період з вересня 2006 року по 29.11.2013 року незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження доказів у справі.
Зазначив, що після скасування заочного рішення суду від 10.11.2017 року судом було призначено підготовче засідання у справі на 11 березня 2020 року і жодного процесуального документу про відкладення підготовчого засідання у вказану дату судом не приймалось. В той же час позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог 06.11.2020 року, тобто з порушенням вимог процесуального законодавства. Вважає, що суд повинен був розглядати справу у межах заявлених у первісному позові вимог, при цьому відмовивши в стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих після пред`явлення вимоги від 29.11.2013 року про дострокове повернення коштів.
Крім того в заяві про зменшення позовних вимог позивачем заявлено нову підставу позову – стягнення 3% річних в розмірі 46116,27 доларів США на підставі ст. 625 ЦК України, яка не є тотожною заявленим в первісному позові відсоткам. І до такої вимоги слід було застосувати строк позовної давності.
Також апелянт вважає, що позивачем неправомірно заявлена вимога про стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 21000 доларів США і, відповідно, відсотків в розмірі 20729,19 доларів США, оскільки ним не було отримано кредитні кошти на сказану суму. Вказує, що він дійсно писав заяви на видачу чергових траншів коштів, однак не завжди АКБ «Укрсоцбанк» їх задовольняв, видаючи йому з каси банку готівкові кошти, а представлена позивачем виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 не може слугувати підтвердженням отримання ним коштів, оскільки не відповідає вимогам, які встановлюються для первинних документів. Однак суд першої інстанції не надав правильної оцінки тому, що отримувачем грошових коштів в розмірі 21000 доларів США є каса ПАТ «Укрсоцбанк», а не ОСОБА_1 . А в заявах про видачу коштів від 28.09.2006 року на суму 10000 дол. США, від 06.10.2006 року на суму 2000 доларів США, від 13.10.2006 року на суму 1000 доларів США, від 18.10.2006 року на суму 4000 доларів США, від 20.10.2006 року на суму 1000 доларів США, від 20.11.2006 року на суму 3000 доларів США, які є первинними документами в розумінні постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року, №337 від 14.08.2003 року та ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відсутні підписи апелянта про отримання вказаних коштів.
Щодо посилання суду першої інстанції на зазначення в Договорі про внесення змін до Договору кредиту від 15.07.2011 року залишку заборгованості за кредитом в розмірі 193555 доларів США, то зазначає, що загальна сума кредиту за Договором №761-22/340 від 27.09.2006 року - 219000 доларів США, тобто на 25455 доларів США більше, ніж зазначено в Договорі про внесення змін до Договору кредиту від 15.07.2011 року. При цьому судом не досліджувалось з чого складається і яким чином вираховується сума 193555 доларів США.
Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у відповідній частині.
АТ «Альфа-банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з часу скасування заочного рішення суду від 10.11.2017 року та призначення підготовчого судового засідання у справі банк двічі звертався до суду із заявами про залучення його в якості правонаступника, однак така заява була задоволена тільки 28.10.2020 року, а відповідна ухвала суду надійшла на адресу позивача лише 09.11.2020 року. Того ж дня АТ «Альфа-банк» подало до суду заяву про зменшення позовних вимог та відповідь на відзив. За таких обставин доводи відповідача про те, що позивач несвоєчасно звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, є безпідставними.
Також згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог позивач зменшив позовні вимоги на 77602,49 доларів США, що у відсотковому співвідношенні становить на 22,47% менше від первісних позовних вимог. При цьому предметом спору у даній справі було стягнення за кредитом та відсотками, а судові витрати до предмету спору не входять.
Вказує також, що предмет та підстави позову у даній справі не змінювались, оскільки підставою позову і надалі залишились обставини щодо неналежного виконання умов кредитного договору, а предметом — стягнення заборгованості по кредиту та відсотках.
Позивачем було долучено до матеріалів справи заяву позичальника про видачу траншів, заяви на видачу готівки та виписки про рух коштів з позичкового рахунку. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що кредит спочатку було видано у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 180000 доларів США, а після погашення частини кредиту позичальник вправі отримати новий кредит, в розмірі раніше погашеного (кредитна лінія відновлюється після повернення боргу). Так згідно Додаткової угоди №2 від 14.05.2008 року розмір ліміту відновлювальної кредитної лінії збільшено до 207000 доларів США.
19.03.2009 року укладено Договір про внесення змін, згідно якого встановлено, що подальша видача траншів не проводитиметься, а позичальник підтверджує, що не має жодних претензій до кредитора, в тому числі майнових, щодо виконання умов договору і сторони підтверджують свої зобов`язання.
Також в матеріалах справи наявні копії договорів про внесення змін до кредитного договору від 15.07.2011 року, з яких вбачається, що залишок заборгованості по кредиту сторонами визначено в розмірі 193555 доларів США, що відповідає розрахунку заборгованості та сумі подальших щомісячних платежів згідно графіку. Таким чином боржник, підписуючи такі додаткові угоди, підтвердив факт отримання кредитних коштів та зобов`язання щодо їх повернення. Також свої зобов`язання по поверненню кредиту відповідач підтвердив заявами від 25.11.2015 року та 15.04.2016 року, які наявні в матеріалах справи.
Згідно вимоги про дострокове виконання зобов`язань від 29.11.2013 року №19.1-06/96-15137 кредитор вимагав достроково погасити протягом 30 днів заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27.11.2013 року становила 222513,90 доларів США, яких 179800,63 дол. США — заборгованість по кредиту, 42713,27 дол. США — заборгованість по відсотках. За таких обставин перебіг строку позовної давності бере свій початок не раніше як через 30 днів з дати складання такої вимоги, тобто 30.12.2013 року. А оскільки позивач звернувся до суду 04.11.2016 року, то позовна давність у даній справі не пропущена.
Також станом на день пред`явлення позову до суду 04.11.2016 року строк позовної давності не був пропущений, оскільки останні зміни до договору сторонами було укладено 28.10.2014 року (менш ніж 2 роки до дати пред`явлення позову), останній платіж по кредиту було здійснено 28.10.2014 року, а по відсотках - 03.11.2014 року (тобто за 2 роки до пред`явлення позову), останній лист позичальника про визнання своїх зобов`язань за договором було отримано кредитором 15.04.2016 року (за менш, ніж 6 місяців до дати пред`явлення позову). В той же час пред`явленням позову до суду перервано строк позовної давності. Тому починаючи з 05.11.2016 року перебіг позовної давності розпочався заново.
Починаючи з 21.11.2017 року позивач був позбавлений можливості зменшити розмір позовних вимог та заявити про стягнення 3% річних, оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення у справі і на цій стадії справа розглядалась до 02.10.2019 року, коли в задоволенні заяви було відмовлено.
Крім того, 15.10.2019 року згідно з передавальним актом від 11.10.2019 року права вимоги за кредитором перейшли до АТ «Альфа-Банк», який на час скасування заочного рішення суду до 28.10.2020 року не був залучений до справи в якості правонаступника позивача, а тому не мав процесуальної можливості подати відповідну заяву про стягнення заборгованості згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже позивач не допустив необґрунтованого зволікання щодо звернення до суду із такою завою.
З огляду на викладене просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
20.10.2021 року до Івано-Франківського апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про визнання позову, яку обґрунтовано тим, що за період розгляду апеляційної скарги сторонами було досягнуто взаємовигідних домовленостей щодо виконання зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340 від 27.09.2006 року. А тому відповідач (апелянт) визнає позовні вимоги позивача по даній справі, просить згідно з вимогами ч. 2 ст. 142 ЦПК України вирішити питання про повернення йому з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про визнання позову слід прийняти, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно із вимогами статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що 27.09.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (найменування якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340, за умовами якого банк зобов`язався надати, а позичальник (відповідач) отримати кредит в розмірі 180000 доларів США окремими частинами (траншами), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2% на рік, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26.09.2026 року на умовах, визначених цим Договором (т. 1, а.с. 8-11).
Згідно Додаткової угоди №1 до даного Договору від 16.05.2007 року процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 12,7% річних та встановлено новий графік погашення заборгованості (т. 1, а.с. 12).

Додатковою угодою №2 від 14.05.2008 року зазначено, що надання кредиту буде здійснюватися траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 207000,00 доларів США, та встановлено новий графік погашення заборгованості (т. 1, а.с. 13-14).
Додатковою угодою від 01.07.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 13,5% річних (т. 1, а.с. 15).
19.03.2009 року сторони підписали Договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №761-22/340, яким дійшли взаємної згоди, що з дати його укладення подальша видача кредитором коштів/траншів позичальнику не проводиться незалежно від досягнення максимального ліміту заборгованості. Погашення заборгованості за Договором кредиту і надалі здійснюється в розмірі, в строки та в порядку, визначені умовами Договору кредиту (т. 1, а.с. 16).
Відповідно до Додаткової угоди від 18.09.2009 року встановлено новий графік погашення заборгованості (т. 1, а.с. 17).
Згідно Додаткової угоди від 19.01.2010 року встановлено новий графік погашення заборгованості та процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,04% річних (т. 1, а.с. 18).
Договором про внесення змін від 15.07.2011 року встановлено новий графік погашення заборгованості. Зазначено, що станом на дату укладення цього Договору заборгованість по кредиту становить 193555,00 доларів США (т. 1, а.с. 19-20, т. 2, 102-103).
Відповідно до Договору про внесення змін №3 від 28.10.2014 року встановлено додаткові пільгові умови погашення заборгованості з можливістю анулювання частини заборгованості (т. 1, а.с. 21-23).
У п. 2.5 Договору передбачено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховано проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі.
Відповідно до п. 3.3.7 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому п. 1.1.1 цього Договору, в порядку, визначеному умовами цього Договору.
Відповідно до п. 3.3.9 Договору позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяла у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме у наступному періоді.
Згідно п. 2.1 Договору видача траншів кредиту проводиться шляхом видачі готівки з позичкового рахунку № НОМЕР_1 .
Позивачем долучено до матеріалів справи виписку із особового рахунку відповідача за № НОМЕР_1 за період з 27.09.2006 року по 21.05.2009 року, з якої слідує, що відповідач отримував вказані кредитні кошти. Обороти за період – 219000,00 доларів США (т. 2, а.с. 159-163).
Також в матеріалах справи містяться копії заяв позичальника ОСОБА_1 про видачу траншів, зокрема: від 28.09.2006 року на суму 10000,00 доларів США; від 06.10.2006 року на суму 2000,00 доларів США; від 13.10.2006 року на суму 1000,00 доларів США; від 18.10.2006 року на суму 4000,00 доларів США; від 20.10.2006 року на суму 1000,00 доларів США; від 20.11.2006 року на суму 30000,00 доларів США (т. 2, а.с. 164-169), копії заяв на видачу готівки на загальну суму 219000,00 доларів США (т. 1, а.с. 25-43).
29.11.2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» надсилав на адресу ОСОБА_1 вимогу №19.1-06/96-15137 про дострокове виконання зобов`язання, у якій просив відповідача протягом тридцяти днів достроково погасити заборгованість (т. 2, а.с. 46).
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 06.11.2020 року заборгованості за Кредитним договором №761-22/340 від 27.09.2006 року складає 267800,17 доларів США з яких: 178970,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 42713,27 доларів США - заборгованість по відсотках, нарахованих згідно умов договору; 46116,27 дол. США - заборгованість по 3% річних, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (т. 2, а.с. 113).
Крім того в матеріалах справи містяться копії заяв позичальника ОСОБА_1 від 25.11.2015 року про відстрочення сплати заборгованості по строкових платежах (т. 2, а.с. 108), від 15.04.2016 року про збільшення терміну погашення кредиту (т. 2, а.с. 109), від 26.10.2017 року про сплату боргу в сумі 160000,00 доларів США (т. 1, а.с. 101).
У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Під час укладення кредитного договору та додатків до нього сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови цього правочину та погодилися з ними.
За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач отримав кредит та користувався ним, однак порушив зобов`язання щодо його повернення.
Доводи відповідача про те, що він не отримував кредит на суму 21000,00 доларів США, спростовуються наданими випискою з особового рахунку відповідача за № НОМЕР_1 за період з 27.09.2006 року по 21.05.2009 року (т. 2, а.с. 159-163), копіями заяв позичальника ОСОБА_1 про видачу траншів (т. 2, а.с. 164-169) та заяв на видачу готівки на загальну суму 219000,00 доларів США (т. 1, а.с. 25-43), а також укладеними додатковими угодами та договорами, в яких відповідачем не заперечувалася наявність кредиту у вказаній сумі.
Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, банк неправомірно і з порушенням строку позовної давності просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідна заява про зменшення розміру позовних вимог заявлена АТ «Альфа-Банк» після скасування заочного рішення суду від 10.11.2017 року та залучення останнього в якості правонаступника позивача. При цьому позивачем не змінено ні предмет, ні підстави позову, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а підставами – неналежне його виконання, що призвело до виникнення заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19) зазначила, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином з 30.11.2013 року позивач втратив право нараховувати відсотки у розмірі, передбаченому умовами договору, в той же час, набув право нараховувати відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних.
Також після укладення додаткових угод від 15.07.2011 року сторонами було змінено графік платежів по кредиту, згідно якого перший платіж підлягав сплаті 15.02.2013 року.
Після цього 28.10.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №3 до Договору, згідно якого встановлено пільгові умови погашення заборгованості.
25.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кредитора із заявою про відстрочення сплати заборгованості за кредитом, 15.04.2016 року - із заявою про збільшення терміну погашення кредиту за Договором, встановлення пільгової відсоткової ставки, та відтермінування сплати відстрочених відсотків, а 26.10.2017 року – із заявою про сплату боргу в сумі 160000,00 доларів США.
Також протягом 2011-2014 років відповідач неодноразово добровільно здійснював погашення заборгованості за кредитним договором з інтервалом менше як 3 роки, зокрема, останній платіж по тілу кредиту було здійснено 28.10.2014 року, а по відсотках - 03.11.2014 року.
Отже станом на дату пред`явлення позову до суду - 04.11.2016 року, строк позовної давності не був пропущений.
Таким чином судом першої інстанції на законних підставах ухвалено рішення про задоволення позову, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2021 року позов задоволено, то таке слід залишити без змін.
За вимогами частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 50579,22 грн., а тому з державного бюджету на його користь підлягають поверненню 50 відсотків вказаної суми, тобто 25289,61 грн.
Схожі висновки щодо застосування вказаних норм права містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №522/3282/15-ц (провадження №61-6278св18).
Керуючись ст.ст. 49, 142, 206, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заяву ОСОБА_1 про визнання позову прийняти.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Повернути ОСОБА_1 із державного бюджету 25289 грн. 61 коп. судового збору, сплаченого ним за дублікатом квитанції №0.0.2081506573.1, код квитанції 9229-0501-5609-1492 від 09.04.2021 року у зв`язку з визнанням позову відповідачем.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
               І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 1 листопада 2021 року.