Номер провадження: 33/813/1385/21
Номер справи місцевого суду: 522/14842/21 
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        08.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Хухрова С.В.,
апелянта ОСОБА_1 ,
представника апеллянта Рогова - адвоката Здиги Б.В.,
свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Відповідно до постанови суду, 10.07.2021 року приблизно о 22 годині 58 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda 3», д/н НОМЕР_1 , в м. Чорноморську, на перехресті автомобільних доріг «М-27-Т1641-Т-1620», рухаючись по другорядній дорозі Т-1641, не надав переваги у русі автомобілю «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі М-27, під керуванням водія ОСОБА_2 , та відбулось зіткнення.
В результаті порушення ОСОБА_1 п.16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі – ПДР), указані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Не погоджуючись із вказаною постановою, 11.10.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Приписами статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнавав, та зазначив, що не погоджується зі схемою дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) та протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 168842 від 11.07.2021 року. 

Разом з тим, приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що правопорушник ОСОБА_1 10.07.2021 року приблизно о 22 год. 58 хв., керуючи транспортним засобом «Mazda 3», д/н НОМЕР_1 , в м. Чорноморську, на перехресті автомобільних доріг «М-27-Т1641-Т-1620», рухаючись по другорядній дорозі Т-1641, не надав переваги у русі автомобілю «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі М-27, під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів.
Так у відповідності до п.16.11. ПДРна перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що правопорушник ОСОБА_1 порушив п. 16.11 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 

Порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №168842 від 11 липня 2021 року, схемою місця ДТП від 10 липня 2021 року, показами свідка ОСОБА_2 , та іншими матеріалами адміністративного провадження.

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до положень ст.252 КУпАП, на переконання суду апеляційної інстанції місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що вище зазначена ДТП відбулась із-за вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , та порушив ПДР спростовуються: схемою з місця ДТП від 10.07.2021 р., протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №168842 від 11.07.2021 року, та показаннями свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 також зазначив, що у виниклому ДТП винен водій автомобіля «Mazda 3», д/н  НОМЕР_1  – правопорушник  ОСОБА_1 , який на нерегульованому перехресті не уступив йому дорогу, враховуючи, що перед ним був установлений знак № 2.1 Додатку до ПДР «Уступи дорогу», в той час як автомобіль «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , рухався по головній дорозі.

Доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що він знизив швидкість перед знаком «Уступи дорогу», подивився на право і на ліво, і впевнившись, що автомобілей по головній дорозі немає, продовжив рух, однак автомобіль «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням свідка ОСОБА_2 , рухався не великій швидкості, вилетів на перехрестя, що і стало причиною ДТП, є безпідставними, так як спростовуються відеозаписом ДТП, який мається в матеріалах справи (а.с.122), та з якого вбачається що 10.07.2021 року приблизно о 22 год. 58 хв. автомобіль «Mazda 3», д/н  НОМЕР_1 , під керуванням  правопорушника  ОСОБА_1 , не знижував швидкості руху та не зупинявся перед знаком «Уступи дорогу», а продовжив рух, не пропустивши автомобіль «Opel Astra», д/н  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі і в цей же момент наближався до перехрестя, яке незаконно намагався проїхати автомобіль під керуванням ОСОБА_1  (на відеозапису: 23.00.13).
Також безпідставними є доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що автомобіля «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, не було, а тому він його не бачив, оскільки ці доводи також спростовуються вищевказаним відеозаписом ДТП, із якого вбачається, що обидва вищевказані автомобілі приближались до перехрестя, а тому ОСОБА_1 був зобов`язаний уступити дорогу автомобілю «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі.
Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на п. 16.5 ПДР, оскільки на момент скоєння ДТП, перехрестя було нерегульованим, так як був постійно включений мигаючий жовтий сигнал світлофору і при цьому ніякого регулювальника не було, що не заперечується учасниками ДТП, та що передбачено п.16.1 ПДР.
Зазначені обставини в своїй сукупності спростовують доводи апелянта ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 про те, що оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на перехрестя, він мав перевагу у русі і мав закінчити проїзд перехрестя
Так, на переконливу думку суду апеляційної інстанції автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по другорядній дорозі, був зобов`язаний уступити дорогу і пропустити на перехресті автомобіль «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, незважаючи на перевищення швидкості останнім, на що посилався ОСОБА_1 в апеляційній скарзі і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів дії працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, та схему місця ДТП, на що посилався ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, так як під час судового розгляду учасниками ДТП не були надані докази зацікавленості зазначених працівників поліції у вчиненні будь-яких незаконних дій під час оформлення зазначених процесуальних документів.
Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги висновок експерта від 22.09.2021 року, в якому експертним шляхом експерт не зміг визначити швидкість руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , не проаналізував, чи мало місце порушення ОСОБА_1  п.16.11 ПДР, проводив дослідження без виїзду на місце ДТП, та не зміг визначити місце ДТП.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявність у висновку експерта п.5,6, згідно якого за умови руху автомобіля «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , до місця ДТП зі швидкістю не більше 50 км/год (яка була припустима вимогами п.12.4 ПДР у населеному пункті) автомобіль «Mazda 3» встигав би безпечно закінчити проїзд перехрестя, не свідчить про відсутність порушення п.16.11 ПДР в діях водія ОСОБА_1 , який на думку апеляційного суду у всякому разі повинен був надати перевагу у русі автомобілю «Opel Astra», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що в свою чергу спричинило ДТП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що правопорушник ОСОБА_1 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень п.16.11 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 16.11 ПДР та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване судове рішення, на переконання апеляційного суду, є законним та обґрунтованим,  в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про це ставить питання ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_4 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, із врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 254, 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
ПостановуПриморського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 15.11.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда