ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/3485/19
провадження № 22-ц/4809/1600/21 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року у складі судді Іванової Л. А. і
В С Т А Н О В И В :
В травні 2019 року Акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - АТ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 29 064,65 грн за кредитним договором № б/н від 29.10.2012 та судові витрати у розмірі 1 921 грн.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.10.2012, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 000 грн у вигляді встновленого кредитного ліміту.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.
Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, таким чином в порушенням умов кредитного договору та законодавчих норм не виконав зобов`язання.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_1 , станом на 21.04.2019 має заборгованість в розмірі 29 064,65 грн, яка складається з:
-12 855,71 грн - заборгованість за тілом кредита;
- 6 296,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита;
- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;
- 7 302,61 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
- 749,98 грн - нараховано пені за несвоєчасність спалти боргу на суму від 100 грн;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
-500 грн штраф (фіксована частина);
-1 360,22 грн - штраф (процентна складова).
Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 29.10.2012 в розмірі 29 064 грн 65 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 921 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що відповідач зверталася до банку із заявою про розірвання договору, а так само із заявою про припинення дії укладеного між сторонами 29.10.2012 договору, не встановлено також, що такі дії були вчинені і зі сторони банку, а оскільки права АТ КБ «ПриватБанк» порушені неналежним виконанням зобов`язання за договором про надання банківських послуг відповідачем ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції вважав позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі адвокат Усатенко В.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року, відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнути судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» взагалі не зазначено жодного розрахунку, натомість розрахунок, який надано до позову взагалі не є доказом.
Крім того, в матеріалах справи не має жодного доказу, який би підтверджував той факт, що ОСОБА_1 отримувала банківську картку, на яку нараховувались будь-які кошти, та те, що банк відкривав відповідачу рахунок для зарахування грошових коштів.
Позивачем не надано до суду виписку за банківським рахунком ОСОБА_1 та жодних первинних бухгалтерських документів.
Відповідач, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16, від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 у справі № 285/3013/16, від 22.06.2020 у справі № 173/1867/18, від 17.06.2020 у справі № 755/830/18 посилається на те, що йому також безпідставно було нараховано проценти, збільшено розмір процентів за користування кредитом та безпідставно нараховно пеню і штрафи.
Позивач безпідставно стягував з відповідача відсотки, пеню, стархові платежі та штрафи в сукупному розмірі 42 150,29 грн і зараховував їх до витрат відповідача, а тому згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 , з урахуванням внесених нею коштів, наявна переплата в розмірі 18 435,52 грн, що свідчить про відсутність заборгованості.
Крім того, з виписки від 20.08.2021 вбачається, що відповідач систематично вносила грошові кошти на банківську картку, при цьому, позивачем взагалі не вказано підстави з яких він не погоджується з розміром та терміном внесених грошових коштів.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 29 064,65 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що що 29.10.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, форма якого складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011, Пам`ятки клієнта та Тарифів, що підтверджується підписом відповідача у заяві, при цьому, відповідно до умов зазначеного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При укладенні зазначеного Договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, за якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах, або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови Договору.
Таким чином, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, при цьому, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.10.2012, яка (заява) є складовою частиною такого Договору про надання банківських послуг, відповідач підтвердила власноручним підписом, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає клієнтові картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта /Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на 5 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії жодна сторона письмово не відмовилися від договору, він продовжується на такий же термін.
Підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. 
Відповідно до п. 2.1.1.12.2 Умов за користування кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення боргових зобов`язань за кредитом до 25-го числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному Тарифах, що діють на дату нарахування.
Згідно з п. 2.1.1.12.3 Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - поповнення картрахунку Клієнтом в розмірі мінімального обов`язкового платежу здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому та безготівковому порядку, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення Клієнта.
Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що термін внесення Мінімального обов`язкового платежу по Кредиту (далі - «Платіж»), а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування Кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредита, штраф, згідно цих Умов.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України в разі наявності простроченого кредиту (овердрафта) строком повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафта в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафта. Строк погашення процентів по овердрафту - щомісячно за попереднім місяцем до 25-го числа.
Згідно з п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на боргові зобов`язання за кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку із розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 Умов.
Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.
Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг в разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період, яка дорівнює діючій базовій місячній процентній ставці від заборгованості на момент списання. Пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період відраховується в момент переходу в звичайний період кредитування. З 26-го числа поточного місяця по кредитному ліміту нарахування відсотків за користування кредитним лімітом проводиться, виходячи з базової процентної ставки. Договірне списання нарахованих процентів за користування кредитним лімітом виконується банком щомісячно в передостанній робочий день поточного місяця. Пункт 2.1.1.12.7.3 Умов передбачає нарахування процентів за користування кредитом (кредитним лімітом) або овердрафтом в дату їх оплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5 при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або овердрафту кошти, з дня списання суми карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт і/або овердрафт) стають простроченими кредитами.
Крім того, відповідно до п. 2.1.1.12.8 Умов та Правил надання банківських послуг, банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з Тарифами/Пам`яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами банку, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 Умов.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - Клієнт зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Крім того, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті у зазначені Банком терміни.
Відповідно до Тарифів обслуговування тарифних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» пільговий період становить до 30 днів за кожною тратою. Базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 3,0%; обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості). З 01.01.2013 всі картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за умовами якого: пільговий період становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяць, наступного за датою виникнення заборгованості); базова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,9%, з 01.04.2015 - 3,6%, обов`язковий щомісячний платіж: 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2014- 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості), пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів (пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день простроченого кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день простроченого кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше.
Відповідно до п.2.1.6.14 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, або штраф, розмір якого встановлюється в Тарифах.
Крім того, відповідно до п. 2.1.1.12.2 Договору сплату процентів за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мало місце на суму нарахування процентів.
Позивач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши можливість ОСОБА_1 розпоряджатися кредитними коштами, на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, в той час як відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків виконувала не належним чином, у зв`язку з чим станом на 21.04.2019, заборгованість за кредитним договором становить 29 064 грн 65 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 855 грн 71 коп, заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 296 грн 13 коп, нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 7 302,61 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в розмірі 749 грн 98 коп, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил в розмірі 500 грн (фіксована частина) + 5% відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, що становить 1 360 грн 22 коп.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що відповідач зверталася до банку із заявою про розірвання договору, а так само із заявою про припинення дії укладеного між сторонами 29.10.2012 договору, не встановлено також, що такі дії були вчинені і зі сторони банку, а оскільки права АТ КБ «ПриватБанк» порушені неналежним виконанням зобов`язання за договором про надання банківських послуг відповідачем ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції вважав позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.10.2012, яка станом на 21.04.2019 становила 29 064,65 грн, з яких:
-12 855,71 грн - заборгованість за тілом кредита;
- 6 296,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита;
- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;
- 7 302,61 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
- 749,98 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
-        500 грн штраф (фіксована частина);
-        1 360,22 грн - штраф (процентна складова).
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1) анкету-заяву ОСОБА_1 від 29.10.2012 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яка містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.30-31);
2) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.32-33);
3) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 36-64);
4) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 29.10.2012, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 та станом на 21.04.2019 (а.с. 19-29).
Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» нарахованої заборгованості за пенею та штрафами, позивач посилався на анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, до яких приєднався відповідач, підписавши анкету-заяву.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зістаттею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другоюстатті 551 ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першоюстатті 1050 ЦК Україниу разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріалами справи підтверджується, що в анкеті-заяві № б/н від 29.10.2012 відсутні умови щодо можливості нарахування відсотків та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.
Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та витяг з Умов та правил налання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 29 жовтня 2012 року містив умови, зокрема й щодо сплати пені та штрафів.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею анкети-заяви від 29.10.2012.
Факт отримання відповідачем коштів в АТ КБ «ПриватБанк» не заперечується ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.
На спростування розміру заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.10.2012, відповідачем до апеляційної скарги було додано виписку по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в період з 29.10.2012 по 21.04.2019 (а.с. 169-194).
За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Матеріали справи не містять підтверджень того, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач отримувала копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судові повістки, а тому справу було розглянуто за відсутності відповідача.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 з об`єктивних причин не могла подати зазначену виписку по рахунку до суду першої інстанції, а тому суд ухвалив долучити до матеріалів справи виписку по рахунку та надати їй оцінку.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана відповідачем виписка по рахунку, відповідає вимогам вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.
З вказаної виписки, вбачається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Також, з аналізу наданої відповідачем виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 29.10.2012 по 21.04.2019, вбачається, що відповідач дійсно отримала кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк», користувалась ними та здійснювала їх погашення.
Зокрема, за вказаний період ОСОБА_1 витрачено кошти в сумі 172 876,59 грн, а повернуто кошти в розмірі 192 272,6 грн, що, з урахуванням того, що сторонами не було погоджено умови договору, щодо сплати відсотків за користування кредитом, пені, страхових платежів, штрафів та комісії, які безпідставно стягувалась за вказаний період в розмірі 43 110,78 (28 622,73+7 598,49+5 137,79+791,28+960,49) грн, свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед банком, а навпаки наявна переплата в розмірі 19 396,01 грн.
З огляду на те, що відповідачем було повністю повернуто, надані АТ КБ «ПриватБанк» кошти, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року у розмірі 29 064,65 грн, у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 881 грн 50 коп судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
       Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді         С. М. Єгорова
О. Л. Карпенко