КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/26824/19                                                                                  головуючий у І інстанції: Українець В.В. провадження 22-ц/824/12179/2021                                                                                        доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
11 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), суддів Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною  каргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 30 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів,-
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що її мати ОСОБА_3 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2007 року шлюб між ними розірвано.
До досягнення нею повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання, проте після досягнення повноліття ОСОБА_1 відмовився сплачувати аліменти.
Вона навчається в Київському національному університеті на денній формі навчання з 2018 року за контрактом. 
ОСОБА_3 щомісячно сплачує витрати на навчання у розмірі 2221 грн. 50 коп.
Позивачка просила зобов`язати відповідача сплачувати їй аліменти у вигляді витрати за навчання у розмірі 2221 грн. 50 коп. в місяць,  згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи досягнення 23 років в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 30 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2221 грн. 50 коп. щомісячно до 14 грудня 2023 року.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.
Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про задоволення позову.
Вказує, що місцевий суд не дослідив його можливості надавати відповідну допомогу позивачці, посилаючись на утримання двох неповнолітніх дітей, батька похилого віку та невисокий рівень доходів. 
Вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження навчання   ОСОБА_2 в Київському національному університеті на денній формі навчання.
Зауважує, що місцевий суд стягнув аліменти за період до 14 грудня 2023 року, однак навчання позивачки закінчиться раніше, крім того, вважає, що було помилково стягнено аліменти в період часу канікул. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 навчається в університеті, обов`язок з оплати якого повинен бути покладений на відповідача, як на батька позивачки. 
Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 3).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 14).
ОСОБА_3 15 травня 2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 10).
З наданого суду договору про надання освітніх послуг № 6319-0085 від 13 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 є студентом Київського національного лінгвістичного університету на денній формі навчання (а.с. 4-5).
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Частиною 3 цієї статті визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно вказав, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ґрунтується на законі.
При цьому, колегія суддів погоджуючись з тим, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на навчання, не погоджується в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, оскільки висновки суду першої інстанції в цій частині не повністю відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Місцевий суд не прийняв до уваги той факт, що у відповідності до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а тому покладення обов`язку оплати навчання позивачки виключно на відповідача є необґрунтованим.
Таким чином, із відповідача підлягає стягненню половина платежів відповідно до договору про надання освітніх послуг.
Позивачем не було вказано інших підстав для стягнення із відповідача аліментів, окрім суми оплати за договором про надання освітніх послуг, яка повинна бути покладена на обох батьків позивачки. 
Апеляційний суд зазначає, що відповідач є працездатним чоловіком, доказів, які б вказували на наявність вад здоров`я, які б обмежували можливості працювати матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що має скрутне матеріальне становище, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів немає, враховуючи їх обсяг - 1 110,75 грн. 
Доводи відповідача, щодо неможливості стягнення розміру аліментів під час канікул є хибними, оскільки аліменти складаються виключно із розміру оплати за навчання за договором та не залежать від канікул під час навчального року, питання, щодо стягнення аліментів із врахуванням інших витрат позивачкою не ставилось.   
При цьому, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, щодо помилкового висновку місцевого суду про стягнення аліментів за період до 14 грудня 2023 року, оскільки такий період повинен бути обмежений також терміном навчання, а аліменти стягуються до дати, яка настане раніше - закінчення навчання або ж досягнення двадцяти трирічного віку. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що відсутні докази підтвердження навчання позивачка навчається в Київському національному університеті на денній формі навчання відхиляються, оскільки вказане підтверджується договором про надання освітніх послуг                   № 6319-0085 від 13 серпня 2018 року. 
 
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцевим судом було не повністю з`ясовано обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення із ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1 110,75 грн. щомісяця, починаючи з 26 вересня 2019 року, та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею двадцяти трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що судовий збір, який повинен бути сплачений при розгляді справи становить 1921 грн. (768,40+1152,60), на відповідача має бути покладено 50% - 960,5 грн., відповідно до задоволених позовних вимог, відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено - 1152,60 грн., а відтак останньому має бути компенсовано 192,1 грн. сплаченого судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що передбачено ст. 141 ЦПК України.  
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.  
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягувати з  ОСОБА_1 , (адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), аліменти на її утримання в розмірі 1 110 (одна тисяча сто десять) грн. 75 коп. щомісяця, починаючи з 26 вересня 2019 року і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп. сплаченого судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «11» жовтня 2021 року.

Сліпченко О.І. 

Гаращенко Д.Р.. 

Сушко Л.П.