КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 757/14560/18                                                                                      Головуючий у І інстанції Бортницька В.В.
Провадження №22-ц/824/13743/2021                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» - Борзенкової Юлії Миколаївни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2   про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
у березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначала, що 29.08.2017 о 13 год. 40 хв. в м. Херсон відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 . Власником транспортного засобу «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_4 . 
Постановою Високопільського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК0000666463. 
Відповідачем на користь позивача було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 9409,35 грн. 
Позивач не погодилася зі страховою виплатою в такому розмірі, оскільки вона не відповідала фактичному розміру матеріальної шкоди, унаслідок чого нею відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було замовлено експертне автотоварознавче дослідження для визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої транспортному засобу за вказаною пригодою. 
Відповідно до висновку експерта Херсонської Торговельно-промислової палати №Вз-541 від 25.09.2017, матеріальний збиток завданий транспортного засобу «Geely» становить 30 328,64 грн. 
Отжевідповідачем не сплачено на користь позивача суму у розмірі 20 919,29 грн., різниця між сплаченою сумою страхового відшкодування та розміром реально завданого матеріального збитку, обрахованого відповідно до замовленого позивачем експертного дослідження.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 20 919,29 грн. та судові витрати у розмірі 704,80 грн. 
В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 24 103,12 грн., пеню у розмірі 5 238,21 грн. 3 % річних у розмірі 1 898,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 239,44 грн.,  судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Під час розгляду справи, за клопотанням представника відповідача 04.12.2019 року судом першої інстанції було призначено судову автотоварознавчу експертизу, за висновком якої розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Geely» становить 33 5512,47 грн. 
Зважаючи на висновки судової автотоварознавчої експертизи, 14.09.2020 року представником позивача подано заяву про зміну (збільшення) позовних вимог, відповідно до якої позивач остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь різницю між сплаченою сумою страхового відшкодування та розміром завданого матеріального збитку обчисленого відповідно до судової експертизи у розмірі 24 103,12 грн., пеню у розмірі 5 238,21 грн., 3 % річних у розмірі 1 898,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 239,44 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, яке полягає у прийнятті неналежних доказів, наданні судом неправильної оцінки доказам по справі та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що єдиним належним доказом вартості завданих позивачу матеріальних збитків є розрахунок №30-Р/37/5 від 10.11.2018 року, розрахунок №30-Р/37/5 від 30.11.2018 року, здійснений ТзДВ СК «Альфа-Гарант».
Відповідно до вказаного розрахунку № 30-Р/37/5 від 10.11.2018 року вартість матеріального збитку становить 20 578,11 грн, з урахуванням ПДВ та 17 148,42 грн., без урахування ПДВ, а згідно з розрахунком № 30-Р/37/5 від 30.11.2018 року визначено вартість пошкоджень які не відносяться до ДТП на суму8086,90 з ПДВ та 6739,08 грн без ПДВ.
Отже страховик вірно визначив суму страхового відшкодування в розмірі 9 409,35 грн (17148,43 -6739,08).
Оскільки, а ні суду, а ні товариству позивач не надав доказів понесених витрат з оплати ПДВ, згідно із ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком вірно зменшено суму страхового відшкодування на суму ПДВ.
В той же час, задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на суму ПДВ.  
Відповідач вважає, що Звіт № 13-3/159 від 21.05.2020 року не є належним, допустимим та достатнім доказом, адже судова експертиза була проведена по матеріалам справи, тобто без огляду автомобіля позивача, хоча така можливість передбачена Методикою Товарознавчої експертизи за розпорядженням суду, проте таке розпорядження повинно бути судом належним чином обґрунтоване. 
Представник відповідача клопотав про витребування судом доказів того, що автомобіль позивача фактично не відремонтований або відремонтований, адже встановлення факту відновлення автомобіля є ключовим у вирішенні даної справи. Проте суд першої інстанції в рішенні не зазначив з яких підстав відмовив в задоволенні даного клопотання, не надав жодної правової оцінки доводам,викладеним в поясненнях від 14.08.2020 року.
Висновок суду про проведення дослідження без огляду автомобіля є необґрунтованим, адже в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини що виключають можливість надання позивачем автомобіля для огляду експерту. У разі, якщо авто не може бути надано, оскільки фактично відремонтовано, ця обставина також повинна бути підтверджена належними доказами, такими як рахунки СТО, акти виконаних робіт тощо, оскільки сума страхового відшкодування не може перевищувати розміру фактичної (реальної) суми ремонту.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що позивач у заяві про страхове відшкодування погодилася зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком. Враховуючи, що страховик та потерпіла особа (позивач) досягли згоди про спосіб здійснення страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування було правомірно визначено у спосіб, визначений страховиком на підставі розрахунку № 30-D/37/5 від 10.11.2018 , розрахунку 30- D/37/5 від 30.11.2018, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача штрафних санкцій - пені, інфляції, 3-х відсотків річних.
Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила. 
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 34 479 грн. 23 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.08.2017 о 13 год. 40 хв. в м. Херсон відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 .
Власником транспортного засобу «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .
Постановою Високопільського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК0000666463. Ліміт за шкоду, завдану майну - 100 000 грн. Франшиза - 1000,00 грн.
Згідно з розрахунком вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу 30-D/37/5 автомобіля «Geely» вартість відновлювального ремонту з врахування фізичного зносу становить 20 578,11 грн. В подальшому вказана сума була скорегована, враховуючи пошкодження, які не були завдані вище вказаною дорожньо-транспортною пригодою та згідно з  розрахунком від 30.11.2017 становить 8086 грн з ПДВ та 6739,08 грн. без ПДВ.
Платіжним дорученням № ID-100822 від 30.11.2017, відповідачем на користь позивача було здійснена виплата суми страхового відшкодування у розмірі 9 409,35 грн, обчислена з вирахуванням франшизи.
Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, позивач звернулась до експерта Херсонської Торговельно-промислової палати для визначення вартості матеріального збитку. 
Згідно з висновкомексперта Херсонської Торговельно-промислової палати № Вз-541 від 15.09.2017 розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Geely», державний номерний знак  НОМЕР_2 становить 30 328,64 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача з претензією про перерахування суми страхового відшкодування, враховуючи висновок № Вэ-541 від 15.09.2017, яка залишена відповідачем без задоволення.
Ухвалою від 04.12.2019 за клопотанням представника відповідача судом першої інстанції призначено автотоварозначну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України. 
Згідно з Висновкомексперта № 13-3/159 від 21.05.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Geely MR 7151A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.08.2017 в м. Херсоні, станом на момент пошкодження транспортного засобу, становить 33 512,47 грн.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції при визначені розміру вартості матеріальної шкоди, спричиненої належному позивачу транспортному засобу «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30.08.2017 року, взяв до уваги розмір матеріального збитку, встановлений висновком експерта від 21.05.2020 № 13-3/159. 
При цьому, зважаючи на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у відповідні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги про стягнення пені у розмірі 5 238,21 грн, 3 % річних у розмірі 1 898,46 грн. та інфляційних втрат у розмір 3 239,44 грн., які є обґрунтованими та підтвердженими належними розрахунками.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.    
 Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентуються спеціальним законом - ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 29 Закону України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту ( п.п.12.1 ст. 12 Закону).
Вирішуючи питання щодо розміру страхового відшкодування, суд першої інстанції взяв до уваги Висновок експерта № 13-3/159 від 21.05.2020, складений експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Geely MR 7151A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.08.2017 в м. Херсоні, станом на момент пошкодження транспортного засобу, становить 33 512,47 грн.
Відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
При визначенні розміру матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» керувалося оцінкою, здійсненою аварійним комісаром Дудко О.С. , який має відповідний сертифікат.
Не погоджуючись зі здійсненою відповідачем оцінкою, позивач надала Висновок експерта Херсонської Торговельно-промислової палати № Вэ-541 від 15.09.2017.
Верховний Суду у постанові від  6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зазначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.
Відповідно до частин 1,2,3,4,6,7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінюючи надані сторонами докази щодо розміру матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним доказом вартості матеріальної шкоди, спричиненої належному автомобілю позивача є Висновок експерта № 13-3/159 від 21.05.2020, складений експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Geely MR 7151A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.08.2017 в м. Херсоні, станом на момент пошкодження транспортного засобу, становить 33 512,47 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Предметом висновку експерта булодослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Висновок експерта № 13-3/159 від 21.05.2020, складений відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 року; обставин, які виключали участь експерта у справі не встановлено; компетентність експерта перевірена, він не вийшов за межі своїх повноважень; експертові судом було надано достатньо об`єктів дослідження; відповіді на порушені питання є повними та відповідають іншим фактичним даним; дослідницька частина та підсумковий висновок експерта узгоджуються між собою; експертний висновок є  обґрунтованим та узгоджується з іншими матеріалами справи. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
На підставі викладеного, зважаючи на норми ст. ст. 77-80 ЦПК України, указаний Висновок є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом підтвердження розміру матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача.
Як убачається з Висновку експерта № 13-3/159 від 21.05.2020, експертом визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Geely MR 7151A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.08.2017 в м. Херсоні, станом на момент пошкодження транспортного засобу, становить 33 512,47 грн, яка обчислена без ПДВ та з урахування фізичного зносу, який становить 0,69 ( що є більшим ніж визначений аварійним комісаром - 0,566), що відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правовим висновкам Верховного Суду (постанова від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц, постанова від 07 лютого 2018 року  у справі №910/18319/16). 
На підставі викладеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на суму ПДВ.
Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивач у заяві про страхове відшкодування погодилася зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком.  
Так, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Як убачається із  матеріалів, наданих відповідачем, рішення про здійснення страхового відшкодування у відповідному розмірі відповідачем прийнято на підставі оцінки аварійного комісара, здійсненої 10.11.2017 року. 
Заява  про страхове відшкодування подана позивачем відповідачу 27.10.2017 року, тобто до проведення оцінки з визначенням розміру матеріального збитку.
Будь-яких доказів того, що розмір страхового відшкодування  страховиком було узгоджено з особою, яка має право на отримання відшкодування - ОСОБА_4 , матеріали, надані відповідачем та наявні в матеріалах справи, не містять, як відсутні докази і того, що за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновками експертів.
Статтею 116 ЦПК України встановлено  підстави та порядок забезпечення доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Як убачається із матеріалів справи, то 18.05.2018 року з метою забезпечення доказів у даній справі представником відповідача було подано заяву про призначення судової авто товарознавчої експертизи, у якій він просив зобов`язати позивача надати транспортний засіб «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також визначити обсяг і характер фактично здійснених ремонтних робіт вказаного автомобіля, проведених після ДТП від 29.08.2017 року ( а саме: визначити, які деталі коментувалися, а які змінювалися) шляхом його безпосереднього огляду експертом; визначити розмір матеріального збитку, що прирівнюється до вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент ДТП, виходячи з характеру та обсягу фактично здійснених робіт.
Відповідно до частин 4,5 ст. 103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Ухвалою від 04 грудня 2019 року частково задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи. На вирішення експертизи поставлене наступне питання:
1. Яка вартість матеріального збитку завданого власнику власнику транспортного засобу "Джилі" д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.08.2017 в м. Херсоні, станом на момент пошкодження транспортного засобу?
Вирішено для проведення експертизи направити матеріали цивільної справи, та данодозвіл на проведення експертизи за матеріалами даної цивільної справи.
Відповідно до п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 року, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Отже, при призначенні судової автотоварознавчої експертизи, судом надано дозвіл на проведення експертизи за матеріалами даної цивільної справи. При цьому роз`яснено право сторін подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 04.12.2019 року. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.
Вважаючи, що для проведення експертизи обов`язковою була необхідність огляду автомобіля позивача та витребування судом доказів того, що автомобіль позивача фактично не відремонтований або відремонтований, відповідач ухвалу суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яка є способом забезпечення доказів, не оскаржував та з клопотанням про витребування доказів у встановленій ст. 89 ЦПК України формі та порядку, не звертався. Отже розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права за вказаних відповідачем обставин, також на увагу не заслуговують.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у розпорядженні експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України були усі наявні в матеріалах справи документи, останнім при проведенні експертизи були досліджені докази про визначення матеріального збитку, надані як позивачем, так і відповідачем, досліджено обидва протоколи огляду транспортного засобу належного позивачу, складені аварійним комісаром на замовлення відповідача, досліджено фотозображення та фото таблиці пошкодженого автомобіля ( а.с.229 зворот том 1).
Отже, експерт мав достатньо об`єктів дослідження для визначення дійсного розміру матеріального збитку станом на момент ДТП, завданого транспортному засобу належного позивачу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року звернула увагу на те, що позивач (потерпілий), хоча й не є стороною договору обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Встановлено, що відповідач отримав заяву позивача про страхове відшкодування 27.10.20017 року, однак не виплатив суму страхового відшкодування у визначений Законом України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, який фактично відповідачем не оспорюється, колегія суддів уважає його обчисленим з дотриманням правил нарахування 3 % на суму боргу відповідно до кількості прострочених днів  та сукупного індексу інфляції за весь період прострочення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» - Борзенкової Юлії Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                 Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                          С.А. Голуб
 
                                                                                     Н.В. Ігнатченко