ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 520/5984/2020
адміністративне провадження № К/9901/36434/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №520/5984/2020
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року 
(суддя Зоркіна Ю.В.)
і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2020 року (головуючий суддя: Жигилій С.П., судді: Русанова В.Б., Перцова Т.С.).
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у розрахунку і виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, яку позивач отримував під час проходження військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити  перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, яку позивач отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку;
- стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 20 жовтня 2017 року до дня фактичного розрахунку. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу і був звільнений з неї у зв`язку із закінченням терміну дії контракту.
При звільненні зі служби позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані і додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в справі №520/12701/19 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року.
Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату вищевказаної компенсації на виконання рішення суду, у відповідь на яку відповідач повідомив ОСОБА_1 про нарахування такої компенсації у розмірі: 13617 грн 97 коп з урахуванням військового збору.
16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо з`ясування чи було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу у період військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року №889 (далі – «Постанова КМУ №889»), при розрахунку компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки.
У відповідь на цю заяву Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України повідомило позивача, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки була розрахована і виплачена позивачу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
Такі дії відповідача ОСОБА_1 вбачає протиправними, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2020 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у розрахунку і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 і здійснити виплату суми перерахунку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов, окружний суд, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – «Закон») встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою КМУ №889, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На виконання зазначеної постанови КМУ №889 наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, відповідно до якої щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою КМУ №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого розраховується грошова компенсація за невикористані дня додаткової відпустки.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення повинні застосовуватися положення Закону, а не підзаконних актів, які звужують поняття грошового забезпечення і суперечать вимогам цього Закону.
Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 20 жовтня 2017 року до дня фактичного розрахунку, суди попередніх інстанцій зазначили про передчасність цієї вимоги.
До такого висновку суди дійшли з огляду на те, що визначити остаточний обсяг своїх вимог в цій частині позивач зможе лише тоді, коли правопорушення буде припиненим, а саме: відбудеться факт виплати позивачу нарахованої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у повному обсязі, тобто буде проведено фактичний повний розрахунок.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на них.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзивів
У грудні 2020 року Східне регіонального управління Державної прикордонної служби України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог, та прийняти в цій частині нову, якою відмовити у задоволенні позову.
Скаржник у касаційній скарзі покликається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Відзив обґрунтований правильністю вирішення спору судами із дотриманням норм матеріального і процесуального права. До того ж, позивач звертає увагу, що застосовувати потрібно останню практику Верховного Суду у релевантних правовідносинах, відповідно до якої судами попередніх інстанцій і було вирішено спір у цій справі.
ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20 жовтня 2017 року №558-ос полковника ОСОБА_1 , заступника начальника першого відділу оперативно-розшукового управління, звільненого з військової служби у запас наказом Голови державної прикордонної служби України від 8 вересня 2017 року  №926-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням підпункту "ї" (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 6 грудня 2016 року №1769-VІІІ та підпункту "б" частини другої статті 26 Закону виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. 
Вислуга років станом на 20 жовтня 2017 року календарна становить: 27 років 02 місяця 19 днів. 
Отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 12 лютого 2015 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в справі №520/12701/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року.
Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року.
28 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки на виконання вищезазначеного рішення суду.

Листом №11/К-247/472 позивачу надано відповідь за заявою від 28 грудня 2019 року, якою повідомлено, що з метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в справі №520/12701/19 йому нараховано компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки у сумі 13825 грн 35 коп. Виплата компенсації буде здійснена у добровільному порядку протягом січня 2020 року із розрахунку: компенсація – 13617 грн 97 коп, військовий збір 1,5 % - 207 грн 38 коп.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та просив повідомити чи було здійснено нарахування і виплату компенсації на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду №520/12701/19 від 24 грудня 2019 року із урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась йому у період військової служби відповідно до постанови КМУ №889 від 22 вересня 2010 року із змінами внесеними постановою КМУ №161 від 13 березня 2013 року.

Листом від 27 квітня 2020 року №11/К-34/ПІ-3201 позивача повідомлено,  що щомісячна додаткова грошова винагорода при нарахуванні та виплаті йому компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не включалась.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини другої статті 9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя статті 9 Закону).
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 цього Закону передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року).
На час звільнення позивача з військової служби, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України було визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425 (далі – «Інструкція №425»).
Пунктом 1.2. Інструкції №425 встановлено:
до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
до складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Відповідно до пункту 4.9.5 Інструкції №425, у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно з пунктом 4.9.10 Інструкції №425, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Відрахування з грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (пункт 4.9.11 Інструкції №425).
Щомісячну додаткову грошову винагороду встановлено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови №889).
На виконання постанови КМУ №889, Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 2 червня 2016 року №73 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі – «Інструкція №73»).
Згідно пунктом 3 Інструкції №73 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Відповідно до пункту 6 Інструкції №73 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.
Згідно з пунктом 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У касаційній скарзі Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України покликається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 січня 2019 року в справі №522/24664/16-а, від 14 травня 2020 року в справі №817/1196/17, від 16 липня 2020 року в справі №820/5473/17, від 16 вересня 2020 року в справі №826/14853/17, від 13 жовтня 2020 року №240/9504/19 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіряючи правильність тлумачення судами попередніх інстанції норм матеріального права і вирішуючи спірне питання, Верховний Суд виходить з такого.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в справі №520/12701/19 визнано право ОСОБА_1 на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 жовтня 2017 року та, відповідно, підтверджено протиправність відмови відповідача у нарахування і виплаті таких грошових коштів.
Згідно з пунктом 4.9.10 Інструкції №425, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Пунктом 3 Інструкції №73 передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Пунктом 1 постанови Постанова КМУ №889 встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода визначається у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №522/2738/17 дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як розрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки останні 24 місяці перед звільненням позивача додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, що не заперечувалося та не спростовувалося відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.
Отже, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №522/2738/17 дійшла висновку, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, не є одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення.
У постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 Велика Палата Верховного Суду підтвердила вказану правову позицію.
Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою КМУ №889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Зважаючи на те, що позивач додаткову грошову винагороду отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його щомісячного грошового забезпечення, як було встановлено судами попередніх інстанцій, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.
Також, колегія суддів вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечить вимогам цього Закону.
За наведеного правового регулювання і обставин справи Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою  КМУ №889.
У численних постановах, на які доречно покликається позивач у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою КМУ №889, належить включати до складу грошового забезпечення військовослужбовця (зокрема, постанови від 10 травня 2019 року в справі №820/5285/17, від 16 травня 2019 року в справі № 826/11679/17, від 5 грудня 2019 року в справі №295/5200/18, від 29 квітня 2020 року в справі №295/11615/17, від 19 жовтня 2020 року в справі №826/220517, від 9 листопада 2020 року в справі №822/511/18, від 30 квітня 2021 року в справі №620/561/20).
До того ж, при вирішення цього спору апеляційний суд врахував висновок Верховного Суду, сформований у постанові 19 жовтня 2020 року в справі №826/2205/17, про що зробив покликання у своїй постанові, відповідно до якого Суд підтвердив, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою  КМУ №889 має щомісячний та постійний характер, а тому не може вважатись одноразовою виплатою.
Скаржник у касаційній скарзі посилається на практику Верховного Суду щодо спірного питання, сформовану, зокрема, до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №522/2738/17.
Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року в справі №755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
У цьому випадку на час ухвалення рішення судом касаційної інстанції Великою Палатою Верховного Суду було висловлено правову позицію щодо складових грошового забезпечення військовослужбовців, а тому суд при перегляді судових рішень повинен керуватися саме нею.
На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.
………………….
………………….
………………….
Н.М.   Мартинюк 
А.Г.    Загороднюк
Ж.М.  Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду