ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/568/20	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/1077/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/568/20 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, постановленого суддею Гриновець О.Б., повний текст складено 16 серпня 2021 року, -

                                                    ВСТАНОВИв:   
       У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправної відмови у виплаті недоотриманої пенсії спадкоємцеві ОСОБА_1 . Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області; зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 недоотриману пенсію в сумі 33 776 грн.
       В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він є сином ОСОБА_2 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Алчевськ, Луганської області. Зазначає, що його мати, не отримувала пенсію не з власної вини, а по причині призупинення виплати пенсії на тимчасово окупованій території частини Луганської області. Оскільки ОСОБА_2 часто хворіла, в неї не було змоги приїхати на підконтрольну територію України і отримати належну їй пенсію. Оскільки, спадкодавцем не отримано належної їй пенсії за період трьох років до дня смерті. Зазначає, що відповіддю до запиту державного нотаріуса Гетьман І.М., Козівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області надано інформацію щодо розміру недоотриманої спадкодавцем пенсії у розмірі 65 723,14 грн., на підставі чого нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Він звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії згідно з свідоцтва, однак, у січні 2020 року останнім отримано виплату лише в сумі 31 947 грн. 04.02.2020 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою про видачу решти суми, однак йому було відмовлено у здійснені такої виплати. На підставі вищенаведеного просить задовольнити поданий ним позов. 
       Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2021 року позов ОСОБА_1   до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність управління, зобов`язання вчинити дії - задоволено.
       Визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у виплаті недоотриманої пенсії спадкоємцеві — ОСОБА_1 протиправною.
       Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію в сумі 33776 грн. / тридцять три тисячі сімсот сімдесят шість гривень/.
       Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1 681,60 грн. /одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню шістдесят копійок/ судового збору.
       Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення Козівського районного суду від 11 серпня 2021 року та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосовано норми матеріального права, а саме, судом не взято до уваги, що оскільки із заявою про виплату пенсії позивач звернувся 16.10.2019 року, то саме з цієї дати було відраховано трьохрічний термін, за який була нарахована, але не виплачена пенсія. 
Зазначає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутись до органу пенсійного фонду із заявою про виплату недоодержавної пенсії його матері ОСОБА_2 . 
Судом не враховано, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної ініціативи, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Козівського районного суду від 11 серпня 2021 року без змін. Посилається на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч.2, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоогриманої пенсії померлого пенсіонера.
Крім того, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплачу пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за гри роки до дня звернення за очриманннм пенсії, не розповсюджу югься на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Сторони будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Невідомської О.М. та позивача ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд даної справи без їх участі .
Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
       Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.
       Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 20.11.2018 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.16/.
       Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 19.04.2016 року, батьками позивача зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с.11/.
       Наказом Антитерористичного центру СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено м.Алчевськ, Луганської області районом проведення антитерористичної операції. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ і припинено здійснення повноважень відповідним управлінням Пенсійного фонду України.
       Як вбачається із відповіді на запит державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори Гетьман І.М. /а.с.17/, Козівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області №1622/04 від 07.06.2019 року надано інформацію щодо розміру недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у розмірі 65 723,14 грн. /а.с.18/.
       16.10.2019 року державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори Гетьман І.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом у тому числі й на недоотриману пенсію померлої ОСОБА_2 у розмірі 65 723,14 грн. /а.с.10/.
        ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю ОСОБА_2 суми пенсії відповідно до положень ст.1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, а саме — 65723,14 грн.
       У січні 2020 року позивач отримав частину недоотриманої пенсії у розмірі 31 947 грн., однак у здійсненні виплати решти такої, йому було відмовлено відповідачем на підставі ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується листом-відповіддю №259-235/С-02/8-1900/20 від 17.02.2020 року /а.с.22/..
       Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як спадкоємець за законом, має право на суми пенсії, які недоотримані спадкодавцем за життя, однак відповідач, не оспорюючи право позивача на спадкове майно, неправомірно відмовляється виплатити вказану вище суму. 
       Колегія суддів погоджується із такими висновками виходячи з наступного. 
       Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
       Зі змісту ст.1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Крім того, зміст ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Згідно ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера.
       Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що у відповідності до норм ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала померлому і залишилася недоотриманою у зв`язку із її смертю, входить до складу спадщини.
       Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.
       Аналізуючи заявлені доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.
       З урахуванням вимог ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд правомірно визнав недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію в розмірі 65723,14 грн., спадковим майном померлого.
       Тлумачення ст.ст.1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавчо допускається спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії. При цьому необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання відповідних сум.
       Зазначений висновок стосовно позовних вимог в цій справі узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.08.2018 у справі №750/11940/16-ц та у постанові від 06 липня 2020 року у справі №750/8819/19. 
       Оскільки судом встановлено, що спадкодавець за життя не отримав суму недоплаченої пенсії у розмірі 65723.14 грн., спадкоємець ОСОБА_1 отримав лише частину недоотриманої пенсії у розмірі 31 947 грн., тому з урахуванням вимог ст. 1227 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію в сумі 33776 грн.
       Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що оскільки із заявою про виплату пенсії позивач звернувся 16.10.2019 року, то саме з цієї дати було відраховано трьохрічний термін, за який була нарахована, але не виплачена пенсія, колегія суддів виходить з наступного .
       Предметом даної справи є саме стягнення суми недоотриманої пенсії, яка перейшла у спадщину і передається спадкоємцям у повному обсязі. Норми ч.1 ст.46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.        
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача в межах понесених сум.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 
                                П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.
       Cудові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача в межах понесених сум.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
       Повний текст постанови складений 17 листопада 2021 року.

Головуючий Дикун С.І. 

Судді: Парандюк Т.С. 
                                                                                Шевчук Г.М.