ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/355/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника відповідача - Машкова К.Є., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 8737/10 від 07.02.2020; довіреність № 10/02-2021 від 10.02.2021    
/позивач повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, але не з`явися в судове засідання/;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2021, проголошене о 14:13:05 суддею Олейняш Е.М. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 02.07.2021
у справі № 915/355/21
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва
до скаржника
про стягнення 551 498, 73 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва (далі- КЕВ м.Миколаїв) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) “Прогрес-Південь”, в якій просив суд стягнути з останнього індексацію вартості внеску КЕВ м.Миколаїв за договором № 15 від 05.102017 в розмірі 551 498, 73 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувались неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про спільний обробіток землі № 15 від 05.10.2017, а саме зобов`язання щодо необхідності індексації вартості внесків за період 2018-2020 роки, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2021 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ “Прогрес-Південь” на користь позивача 222   197,57   грн. індексації вартості внеску КЕВ м. Миколаїв за договором № 15 від 05.10.2017 та 3   332, 96 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
Суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексації ціни внесків за 2018-2020 в загальній сумі 222   197, 57 грн. (в тому числі за 2018 рік в сумі 110 293, 72 грн.; за 2019 рік - 78   896,24 грн.; за 2020 рік - 33 007, 61 грн.), оскільки в цій частині позову доведено факт порушення відповідачем прав позивача за договором, водночас в решті позову відмовлено, у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, за твердженням апелянта місцевий господарський суд неправомірно не прийняв до уваги той факт, що узгодження ціни внесків у 2018, 2019 та 2020 роках в порядку передбаченому договором між сторонами не відбулось, при цьому ціна внесків сторін за договором узгоджується саме на кожний наступний сільськогосподарський рік і ніяк не може узгоджуватись за минулі роки, а тому у відповідача відсутній обов`язок оплати на користь КЕВ м. Миколаїв сум в якості індексації ціни внесків за відповідний період. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2017 між КЕВ м. Миколаїв (Сторона - 1) та ТОВ “Прогрес-Південь” (Сторона - 2) укладено договір № 15 про спільний обробіток землі (а.с. 7-10).
До договору сторонами укладено додаткові угоди: № 1 від 21.11.2017, № 2 від 19.11.2018 (а.с. 12, 13).
Договір та додаткові угоди підписано та скріплено печатками сторін. 
Додатками до договору є Схема земельних ділянок та Акт обміру земель (а.с.    10-11, 14-15).
Відповідно до п. 1.1 договору сторони, що є суб`єктами господарювання, з метою досягнення єдиної для обох сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності - для Сторони 1 та одержання прибутку - для Сторони 2 від здійснення ними господарської діяльності, домовилися про спільну діяльність та співробітництво без утворення юридичної особи, шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів для ведення спільної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації. 
Відповідно до п. 5.1 договору внесок Сторони 1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 360,00 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки, що складає 869 760, 00 грн.
Внесок Сторони 2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.
Відповідно до розділу І Додаткової угоди № 2 до договору сторони погодили внести зміни до абзацу 1 пункту 5.1 “Внески та частки сторін” Договору та викласти в наступній редакції: “Внесок Сторони 1 - вартість права обробки земельних ділянок  загальною площею 333,2217 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 805   063, 63 грн.”.
Відповідно до розділу ІІ Додаткової угоди № 2 ця додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та є обов`язковою до виконання протягом дії основного договору. Сторони домовились, що дія додаткової угоди в частині внесення змін в пункти 2.2 та 5.1 договору розповсюджується на правовідносини, що виникли між ними з 05.10.2017, в зв`язку з чим, сплачена стороною-2 в рахунок дострокового розподілу прибутку, грошова сума за період жовтень 2017 - жовтень 2018 року підлягає перерахуванню, а надмірно сплачені кошти зарахуванню в рахунок виконання стороною-2 взятих зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку на наступні місяці.
Відповідно до п. 7.1 договору розрахунковим періодом за даним договором є календарний рік.
Відповідно до п. 7.2 договору прибуток, що отримується сторонами від спільної обробки землі підлягає розподілу наступним чином: Сторона 2 перераховує Стороні 1 щомісячно в рівних долях грошові кошти, що дорівнюють вартості внеску Сторони 1, визначеному п. 5.1 Договору як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності. В такому разі, Сторона 2 самостійно на власний розсуд розпоряджається зібраним врожаєм, отриманим від результату діяльності.
Достроковий розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування Стороною 2 в строк до 15 числа кожного наступного календарного місяця грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1, зазначений в договорі. При цьому, прибуток вважатиметься розподіленим достроково лише в разі перерахування Стороною 2 грошових коштів Стороні 1 в розмірі 1/12 від вартості внеску Сторони 1, зазначеному в п. 5.1 договору, в строк до 15.11.2017.
Відповідно до п. 11.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладання.
Відповідно до п. 11.2 договору цей договір укладений строком на 7 років, тобто до 05.10.2024 з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії договору. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року.
Відповідно до п. 11.5 договору якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється письмовою додатковою угодою до цього договору.
30.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 4588, в якому він запропонував відповідачу протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання даного листа сплатити на розрахунковий рахунок Сторони 1, зазначену у договорах про спільний обробіток землі вартість індексованого внеску сторін, зокрема за Договором № 15 від 05.10.2017: за 2018 рік в сумі 110 293, 72 грн.; за 2019 рік - 78 896, 24 грн.; за 2020 рік - 33 007, 61 грн. (арк. 16-17).
До листа позивачем додано розрахунок, виконаний аудиторами Південного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.
21.12.2020 у відповідь на цей лист відповідачем направлено на адресу позивача лист № 21/12-20, в якому він відмовив у проведенні оплати, зазначивши, що: 1)обов`язкове щорічне узгодження ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року; 2) обов`язковою умовою є узгодження сторонами як факту індексації, так і конкретного розміру внесків на відповідний рік після індексації; 3)договором не передбачено автоматичної індексації внесків, порядку її проведення; 4)узгодження (індексація) ціни внесків має відбуватись шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору в письмовій формі; 5)оскільки узгодження (індексація) ціни внесків за 2018, 2019, 2020 роки між сторонами не відбувалась в порядку, передбаченому договором, у відповідача відсутній обов`язок оплати запропонованих позивачем в листі сум в якості індексації внесків за 2018, 2019, 2020 роки; 6)ТОВ “Прогрес-Південь” готовий узгоджувати індексацію ціни на 2021 рік та очікує на пропозиції щодо розміру ціни внесків (індексації), а також проект відповідної додаткової угоди до договору (арк. 18).  
31.12.2020 позивачем направлено на адресу відповідача лист №88 від, в якому він повідомив, що згідно даних Держкомстату України, які щомісячно публікуються на сайті газети Кабінету Міністрів України “Урядовий кур`єр” індекс інфляції за 2020 рік складав 104, 1 %. Таким чином, проіндексована вартість внеску станом на 01.01.2021 року за договором 15 від 05.10.2017 становить 838   071, 24 грн. Тобто, протягом 2021 року ТОВ “Прогрес-Південь” належить сплатити 33   007, 61 грн., що становить 2   750, 63 грн. щомісячно. Позивач у листі просив повідомити у разі незгоди з наданим розрахунком (арк. 78).
Позивач зазначає про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо необхідності індексації вартості внесків за період 2018-2020 роки, що і стало підставою для його звернення до суду з даним позовом. 
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Згідно до частини 1статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.525, ч. 1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі - Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (надалі - Постанова) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (ст. 1). Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вже зазначалось, п. 11.2 договору встановлено, що договір укладено строком на 7 років, тобто до 05.10.2024 з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії договору. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року.
Отже обов`язковою умовою, встановленою укладеним між сторонами договором, є саме узгодження сторонами ціни внесків в строк до 01 січня кожного року. Їх автоматичне визначення шляхом обов`язкової індексація ціни внесків сторонами не передбачалася. 
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст.73,74 ГПК України з яких би вбачалось, що сторони узгоджували (індексацію) ціни внесків у 2018, 2019 та 2020 роках, а тому у ТОВ «Прогрес-Південь» відсутній обов`язок з оплати різниці між вартістю внеску, яку сторони погодили в додатковій угоді №2 до договору №15 від 05.10.2017 про спільний обробіток землі та проіндексованою позивачем в наступному в односторонньому порядку ціни внеску за період з 2018 по 2020 роки, у зв`язку з чим судова колегія вважає, що позовні вимоги останнього є необґрунтованими, не підтверджені матеріалами справи, а відтак задоволенню не підлягають, що безпідставно не було враховано місцевим господарським судом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ “Прогрес-Південь” підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2021 у справі №915/355/21 скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з розгляду справи підлягають покладанню на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275,    277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь” задовольнити, рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2021 у справі № 915/355/21 скасувати, в позові відмовити.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес-Південь” 12   409,60   грн. судового збору, сплаченого за розгляд апеляційної скарги.
Видачу наказу за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Миколаївської області.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 04.10.2021 о 09.40.

Головуючий суддя                                                            Разюк Г.П.                    

Суддя                                                                                 Головей В.М.

          Суддя                                                                                 Колоколов С.І.