КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи: 758/3174/21
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/13937/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                         У К Р А Ї Н И
 
09 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 судді - доповідача                                 Білич І.М.
                 суддів                                                     Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
                 при секретарі                                         Довогополій А.В.
                 за участі: представника позивача         ОСОБА_1 
                                  третьої особи                          ОСОБА_2 
                                  представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційними скаргами ОСОБА_4 та  ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва  від 11 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г.,
у цивільній справі № 758/3174/21 за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя 
та за зустрічним позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю.
в с т а н о в и л а : 
 
У березні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя.
Також у березні 2021 року ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що знаходиться у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яке є спільною сумісною власністю подружжя.
Вказуючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду у майбутньому.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва  від 11 червня 2021 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено частково.
Забезпечено позов шляхом заборони відчуження рухомого майна:1) шафа-купе для речей (біла з дзеркалами), 2) ліжко двоспальне (біле, шкірзам - м`яка оббивка), 3) телевізор «Samsung» UE32M5500AUXUA (чорний), 4) вбудована посудомийна машина «Gorenje» GV51211, 5) вбудована духова шафа «Gorenje» BO735E11W (біла), 6) кухонний гарнітур або кухня білого кольору з направляючими та довідниками BLUM (на замовлення), 7) холодильник «Samsung» двокамерний білий, 8) електрична варочна поверхня «Gorenje» (біла), 9) пральна машина «Electrolux» EW6S326SUI, 10) стіл письмовий з висувними ящиками (колір - світле дерево), 11) стіл кухонний круглий білий бук «Модерн Д900», 12) роутер TP-LINK TL-WR841N білий, 13) стільці (4 шт.), 14) мікрохвильова піч «Samsung» (біла), 15) бойлер «Atlantic» білий, 16) стільниця з тумбою для ящиків у ванну кімнату біла (на замовлення), 17) настінне дзеркало у ванну кімнату з підставкою в дерев`яній білій рамі (100*75см), 18) дитяче ліжко «Veres » з висувним ящиком білого кольору, 19) килим на підлогу різнокольоровий, 20) витяжка кухонна «Perfelli» біла з освітленням (вбудована),
 що знаходиться у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі.
 
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення заяви щодо забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права. 
Зауважуючи, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі визнав наявність правових підстав для забезпечення позову, але у порушенні вимог ст.ст. 2, 5 ЦПК України, застосував вид забезпечення позову, який не відповідає критерію ефективності та  дієвості.
Так, у поданій заяві позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , натомість судом першої інстанції було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження рухомого майна, без покладення зобов`язання щодо виконання ухвали.
 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 як третьою особою в справі (залучений до справи на підставі  ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року) також подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої скаржник просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановивши нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи скаргу тим, що в оскаржуваній ухвалі про нього, як третю особу нічого не зазначено, хоча позивач знала про його залучення до участі у справі в якості третьої особи.  Крім того, в переліку майна, зазначеного в уточненій позовній заяві позивач свідомо вводить суд в оману зазначаючи серед майна подружжя і особисте майно ОСОБА_2 , так як окрім придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 він за свої особисті кошти зробив у ній ремонт, виготовив та придбав меблі та техніку, а позивач, вводячи суд в оману видає чуже майно за спільне майно подружжя. Не надаючи при зверненні жодного документу, що підтверджують  факт його придбання. У той час як він має оригінали чеків, квитанцій  та договорів, на підтвердження набуття (виготовлення) майна.
 
ОСОБА_5 надаючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказував на те, що отримавши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в якій містилася заборона на відчуження рухомого   майна він вирішив її не оскаржувати, так як не мав ніякого наміру приховувати чи відчужувати спільне з позивачем рухоме майно до його поділу у встановленому законом порядку. Оскаржувану ухвалу вважав законною та обґрунтованою, крім переліку майна, яке позивач вказала у своїй заяві про забезпечення позову, вводячи суд в оману, що призвело до помилкового зазначення чужого майна майном подружжя та заборонити його відчуження. З усього перерахованого майна лише: телевізор, вбудована посудомийна машина, вбудована духова шафа було придбано ним у 2019 році за кредитні кошти, решта ж придбана його батьком (третьою особою) за його особисті кошти, а відтак є його фактичною власністю. Чомусь позивач про це умовчує. Також слід враховувати, що позивач «забула» включити  до переліку спільного майна ті речі, які вона забрала з квартири в кінці січня 2020 року і це є зловживання правами.
 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 заперечував проте задоволення апеляційної скарги позивача, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
У судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, за якою задовольнити вимоги заяви в повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , просив її залишити без задоволення.
Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи відповідач подав заяву щодо можливого розгляду справи за його відсутності.
Представник відповідача та третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнав, заперечував проти її задоволення.
Третя особа ОСОБА_2 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнав, просив залишити її без задоволення.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися в  силу  положень передбачених ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 до часткового задоволення, виходячи  з наступного.
 
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження рухомого майна, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Проте  повністю погодитися з такими висновками  суду не можна виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов?язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; п.7 ч.1 ст.150 виключено згідно із Законом № 460-ІХ від 15 січня 2020 року; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась із такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного виду забезпечення позову.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
 
Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Як вбачається з матеріалів справи предметом спору в даній справі є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Позивач звертаючись з заявою вказувала, що у випадку зволікання з застосуванням заходів забезпечення позову відповідач має можливість відчужити рухоме майно, яке знаходиться у квартирі  АДРЕСА_1 , і це призведе у майбутньому до неможливості, у разі задоволення позову, виконати рішення суду. Так як вона не має доступу до квартири з лютого 2021 року, замки в квартирі змінені.
 
З огляду на вищевикладене, з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь-яких дій, які утруднять виконання можливого рішення, суд вважав доцільним частково задовольнити заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, шляхом заборони відчуження рухомого майна.
Однак, з матеріалів заяви вбачається, що остання просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме майно, а не у спосіб обраний судом.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на  підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм  процесуального права, а відтак підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно та направлення судового рішення на виконання до відділу державної виконавчої служби зазначеного позивачем в заяві.
 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги третьої особи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно визначене в переліку заяви. Так, вказуючи, що забезпечення позову в даній справі порушує особисті права  ОСОБА_2 , оскільки рухоме майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , на яке позивач просить накласти арешт є його особистими речами. У той же час, як вбачається із матеріалів справи, місцем проживання ОСОБА_2 не є місце знаходження спірного рухомого майна. Скаржник, в апеляційній скарзі зазначав, що всі квитанції, договори та оригінали чеків знаходяться у нього, і не можуть у відповідності до положень ст.367 ЦПК України бути приєднані до апеляційної скарги. Відтак, беручи до уваги, що  зазначені обставини, судом першої інстанції не досліджувалися та не перевірялися на час розгляду даної апеляційної скарги третьої особи, та за відсутності надання таких доказів щодо підтвердження  його права власності на спірне рухоме майно, підстав для задоволення апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову нема. 
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову з зазначених вище підстав.
 
Керуючись ст. ст. 368, 372, 374, 376,  381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 задовольнити.
Апеляційну скаргу     ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва  від 11 червня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;
Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову - задовольнити.
Забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме: 
1. Шафа-купе для речей (біла з дзеркалами); 
2. Ліжко двоспальне (біле, шкірзам - м`яка оббивка); 
3. Телевізор «Samsung» UE32M5500AUXUA (чорний); 
4. Вбудована посудомийна машина «Gorenje» GV51211, 
5. Вбудована духова шафа «Gorenje» BO735E11W (біла); 
6. Кухонний гарнітур або кухня білого кольору з направляючими та довідниками BLUM (на замовлення); 
7. Холодильник «Samsung» двокамерний білий; 
8. Електрична варочна поверхня «Gorenje» (біла); 
9. Пральна машина «Electrolux» EW6S326SUI; 
10. Стіл письмовий з висувними ящиками (колір - світле дерево); 
11. Стіл кухонний круглий білий бук «Модерн Д900»; 
12. Роутер TP-LINK TL-WR841N білий; 
13. Стільці (4 шт.); 
14. Мікрохвильова піч «Samsung» (біла); 
15. Бойлер «Atlantic» білий; 
16. Стільниця з тумбою для ящиків у ванну кімнату біла (на замовлення); 
17. Настінне дзеркало у ванну кімнату з підставкою в дерев`яній білій рамі (100*75см); 
18. Дитяче ліжко «Veres» з висувним ящиком білого кольору; 
19. Килим на підлогу різнокольоровий в візерунок; 
20. Витяжка кухонна «Perfelli» біла з освітленням (вбудована)
що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 .
Виконання ухвали суду доручити Подільському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено  25 листопада 2021 року.  
            Суддя-доповідач:            
Судді: