Постанова
Іменем  України 
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 264/1908/14-ц 
провадження № 61-14513св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року у складі судді Литвиненко Н. В. 
та постанову Донецького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Пономарьової О. М., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що з 16 листопада 2000 року він працював 
у відкритому акціонерному товаристві «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча». Займав різні посади. З 19 березня 2011 року згідно наказів генерального директора ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 23 лютого 2011 року № 45-к 
та від 23 березня 2011 № 76-к був переведений на посаду інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки 
ПАТ «ММК ім. Ілліча».
Згідно наказу директора по персоналу та соціальним питанням 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 30 січня 2014 року № 49-к був звільнений у зв`язку 
із змінами в організації виробництва та праці на підставі 
пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 30 січня 2014 року.
ОСОБА_1 зазначав, що підставою видання вказаного наказу був наказ ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча», відповідно якого прийнято рішення про ліквідацію у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча» п`ять підрозділів, у тому числі Управління безпеки, зі строком виконання з 07 травня 2013 року 
та створенням п`яти підрозділів, зокрема, і Управління безпеки та контролю зі строком виконання з 07 березня 2013 року (відповідно пункту 2, 3 наказу) та про введення додаткових посад (пункт 5 наказу). 
За змістом наказу до 07 березня 2013 року відповідач повинен був вирішити питання про забезпечення робітників управління безпеки, який полягав ліквідації з 07 травня 2013 року, роботою у такій послідовності: оформити переводи робітників за їх згоди у знову створених підрозділах, тобто 
в Управлінні безпеки та контролю також; при відсутності згоди 
на переведення у знов створені структурні підрозділи, запропонувати іншу роботу на комбінаті; тільки при відсутності згоди на працевлаштування у знов створених структурних підрозділах, потім при відмові від пропонованої роботи, організувати звільнення на підставі пункту 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України.
Позивач зазначав, що 19 березня 2013 року йому було вручено повідомлення за підписом директора по безпеці ОСОБА_3 , та начальника БОТ ОСОБА_4 про передбачуване вивільнення із займаної посади 
на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку 
із змінами в організації виробництва та праці на підставі й наказу 
від 01 березня 2013 року № 151 з додержанням вимог 
статей 42, 49-2 КЗпП України. На його думку, вказані особи не є особами, які наділені правом прийому або звільнення працівників, що свідчить про 
не легітимність цього попередження.
У пункті 11 наказу № 151 директору по безпеці ОСОБА_5 було доручено ознайомити під розпис робітників підпорядкованих структурних підрозділів, відповідно до пунктів 2, 4, 6 наказу, проте вказівки про вручення цим робітникам письмового попередження про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України наказ № 151 не передбачав.
ОСОБА_1 вважав, що вручення повідомлення було можливо тільки після виконання передбачених наказом № 151 про його працевлаштування, 
як працівника Управління безпеки, а також після виконання умови 
пункту 10.3 наказу № 151 про організацію звільнення на підставі 
пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, тобто після прийняття рішення про скорочення саме посади.
Проте відповідач одночасно з попередженням про звільнення 
не запропонував позивачу роботу ні в створеному Управлінні безпеки 
та контролю, ні на комбінаті в цілому, при цьому приймав сторонніх осіб 
у новостворене управління, незважаючи на те, що позивач мав переважне право на працевлаштування в Управління безпеки та контролю, штатним розкладом якого були передбачені посади, які є ідентичними тим посадам, які він займав за час його роботи на комбінаті, мав досвід роботи, свої трудові обов`язки виконував належним чином, не мав ніяких зауважень, дисциплінарних стягнень, неодноразово заохочувався.
З 01 березня 2013 року відповідач приймав на роботу осіб в неіснуюче на той час Управління безпеки і контролю, яке відповідно до цього наказу № 151 повинно бути створеним з 07 березня 2013 року.
ОСОБА_1 вважав, що такі дії відповідача свідчили про те, що його було звільнено без рішення про скорочення штату та затвердження його кандидатури як особи, яка підлягає вивільненню.
На час його звільнення чисельність працівників в Управлінні безпеки
і контролю збільшилась, тому скорочення не відбулося, оскільки наказ № 151 лише передбачав зміну внутрішньої організаційної структури комбінату шляхом ліквідації одних структурних підрозділів та створення інших структурних підрозділів.
Вказівка в наказі № 151 у пункті 10.3 про необхідність організувати звільнення робітників, не надавших згоду на переведення відповідно 
до пункту 3, тобто у створені замість існувавших інші структурні підрозділи, та відмовившихся від запропонованої іншої роботи, на думку позивача, свідчить про те, що таке звільнення, мало бути проведено тільки в порядку, передбаченому КЗпП України, тобто після прийняття в установленому порядку рішення про скорочення штатної одиниці позивача та затвердження його кандидатури на звільнення.
Питання про його звільнення неодноразово розглядалось профкомом, 
за результатом розгляду подань адміністрації профком відмовляв у дачі згоди на звільнення на підставі пункту 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України відповідно з наказом від 01 березня 2013 року № 151.
Позивач зазначав, що йому відомо про розгляд профкомом подань адміністрації 07 серпня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 04 листопада 
2013 року. За результатами останнього розгляду 24 січня 2014 року така згода була надана, незважаючи на відсутність рішення про скорочення штату, та на те, що адміністрацією комбінату були порушені його права внаслідок невиконання умов, передбачених наказом № 151 та на невиконання вимог, передбачених статтями 42, 49-2 КЗпП України.
07 серпня 2013 року він надав згоду на перевід в Управління безпеки 
і контролю. При цьому зазначав, що надавав згоду на працевлаштування шляхом переведення на посаду начальника відділу спеціалізованого, управлінського контролю (ОСУК) та начальника бюро аналізу діяльності ОСУК, тобто на вільні посади, які йому були запропоновані відповідачем.
ОСОБА_1 зазначав, що його відповідач письмово повідомляв про неможливість призначення на ці посади у зв`язку із відсутністю в нього відповідної підготовки, зокрема: вищої освіти в галузі економіки, фінансовій діяльності підприємства, необхідного досвіду роботи на цій посаді, а також практичного досвіду на протязі 2-х років як керівника по організації колективної роботи в галузі контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності великого металургійного підприємства. При цьому, відповідачем була проігнорована та обставина, що у процесі своєї трудової діяльності 
на комбінаті ним неодноразово виконувались обов`язки, які були пов`язані 
з обов`язками керівника.
Вважав свої звільнення незаконним.
Також вважав, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідач позбавив його гарантованого права 
на працю, на заробіток коштів, необхідних для його існування 
та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. Відповідач звільнив його при відсутності для цього правових підстав, грубо порушуючи трудове законодавство, проігнорував його здібності та добросовісне відношення 
до роботи, професійний досвід, здатність працювати в інтересах комбінату, 
з яким його пов`язує многолітня праця. Змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для можливості забезпечувати себе 
та своїх дітей самим необхідним для існування, у той час, як до звільнення він мав можливість достатньо забезпечувати себе та дітей.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: скасувати наказ про звільнення та негайно поновити його на роботі на займаній ним на 30 січня 2014 року посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 
з 31 січня 2014 року по день винесення судом рішення, сума остаточного уточненого розрахунку якого за період з 31 січня 2014 року по 10 квітня 
2020 року складає 963 757,36 грн, а також стягнути з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
Справа неодноразово розглядалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 27 квітня 2015 року у складі судді Іванченко А. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року у складі колегії суддів: Бугрим Л. М., Гаврилової Г. Л., Принцевської В. П. апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_6 
та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Колодійчука В. М., Висоцької В. С., Кафідової О. В., Умнової О. В., 
Фаловської І. М. касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задоволено. Рішення Іллічівського районного суду 
м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу від 30 січня 2014 року 
№ 49-к ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого 
є ПрАТ «ММК ім. Ілліча», про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку 
із змінами в організації виробництва та праці.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча».
Стягнуто з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 963 757,36 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середньої заробітної плати у межах його середнього заробітку за один місяць у розмірі 13 820,73 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів підлягає негайному виконанню.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на ПрАТ «ММК ім. Ілліча» відбулись зміни внутрішньої (організаційної) структури комбінату, які не призвели до скорочення чисельності або штату працівників підприємства відповідача в цілому. Зменшення кількості працівників саме в Управлінні безпеки і контролю не призводить до скорочення чисельності або штату працівників всього підприємства. Крім того, за період роботи позивача на підприємстві, відповідач наказом від 09 грудня 2013 року № 911 збільшив штатну чисельність працівників Управління безпеки і контроля 
до 100 штатних одиниць, тоді як штатним розкладом Управління безпеки було передбачено 95 штатних одиниць, що спростовує доводи відповідача щодо скорочення штату працівників на день звільнення позивача, тобто на 30 січня 2014 року.
Разом із цим, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином обов`язок щодо пропозиції позивачу, якого вивільняли 
у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, іншу роботу на тому 
ж підприємстві. У зв`язку із чим вважав, що порушене право позивача має бути відновлено шляхом скасування оспорюваного наказу відповідача, поновленням позивача на роботі та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив із того, що внаслідок звільнення позивач страждав у зв`язку із втратою роботи, що потягло зміни у його життєвому укладі, отже зазнав моральних страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди розраховував із урахуванням характеру неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «ММК ім. Ілліча» залишено без задоволення. Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено 
з роботи з порушенням норм трудового законодавства, зокрема: 
у відповідача відбулись зміни внутрішньої (організаційної) структури комбінату, які не призвели до скорочення чисельності або штату працівників підприємства відповідача в цілому; порушено процедуру отримання згоди профкому щодо звільнення позивача; не надано переважного права позивачеві на залишення на роботі; відповідач не виконав належним чином обов`язок щодо пропозиції позивачу, якого вивільняли у зв`язку із змінами 
в організації виробництва і праці, іншу роботу на тому ж підприємстві, правовими наслідками чого є скасування наказу про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки що внаслідок звільнення позивач страждав у зв`язку із втратою роботи, що потягло зміни у його життєвому укладі, отже зазнав моральних страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди обґрунтовано розраховано із урахуванням характеру неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, 
ПрАТ «ММК ім. Ілліча», просило скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити 
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій грубо порушені вимоги процесуального законодавства, зокрема: 
статті 10, 12, 43, 76, 77-81, 83, 89, 263 ЦПК України, що виразилося, на думку ПрАТ «ММК ім. Ілліча», у формальному однобокому підході до розгляду справи по суті, ігнорування доказів, наданих товариством, які було необхідно вивчити для прийняття законного та обґрунтованого рішення та надання переваги доводам позивача, які взагалі не були документально підтверджені у порушення принципу рівності та змагальності сторін.
ПрАТ «ММК ім. Ілліча» зазначає, що товариство ніколи не визнавало факту внутрішньої реорганізації Управління безпеки у структурі 
ПрАТ «ММК ім. Ілліча». На думку товариства, факт скорочення штату саме в Управлінні безпеки взагалі не може підлягати доказуванню, тому, 
що це управління було ліквідовано повністю.
Також ПрАТ «ММК ім. Ілліча» зазначає, що позивачу неодноразово пропонувалися вакансії, від яких він постійно відмовлявся, а також на його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України товариство отримувало згоду профспілкового комітету.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2021 року було відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи № 264/1908/14-ц 
із Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області.
У січні 2021 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року справу призначено 
до розгляду.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , посилалася на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій прийняті на основі повного та всебічного розгляду всіх обставин й дослідження матеріалів цивільної справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 липня 2010 року рішенням загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча» утворено ПАТ «ММК ім. Ілліча». 
Згідно протоколу загальних зборів акціонерів товариства від 25 квітня 
2016 року № 21 утворено ПрАТ «ММК ім. Ілліча», який є правонаступником ПАТ «ММК ім. Ілліча».
ОСОБА_1 за фахом має вищу освіту за спеціальністю «Технологія машинобудування» та здобув кваліфікацію спеціаліста з інженерної механіки, закінчивши у 2000 році Приазовський державний технічний університет.
З 16 листопада 2000 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах 
із ПАТ «ММК ім. Ілліча», працював на посадах контролера ВВО, контролера оперативної групи, старшого інспектора у відділі фізичної охорони, старшого інспектора сектору охорони стаціонарних об`єктів бюро охорони стаціонарних об`єктів та супроводження відділу економічної безпеки, інспектора бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки.
З 01 березня 2011 року на підставі наказу від 23 лютого 2011 року № 45-к ОСОБА_1 був переведений в Управління безпеки інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів.
24 січня 2013 року на засіданні наглядової ради ПАТ «ММК ім. Ілліча» прийнято пропозицію дирекції ПАТ «ММК ім. Ілліча» та затвердило 
з 01 лютого 2013 року зміни в організаційній структурі ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі - протокол Наглядової ради від 24 січня 2013 року № 116). У додатку 
№ 1 до протоколу № 116 цього засідання ще значиться Управління безпеки.
06 лютого 2013 року з метою реалізації розробленої дирекцією 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» політики в області удосконалення організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до протоколу Наглядової ради 
від 24 січня 2013 року № 116, ПАТ «ММК ім. Ілліча» було видано наказ № 95 «Про зміни організаційної структури Управління безпеки 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі - наказ від 06 лютого 2013 року № 95). До наказу від 06 лютого 2013 року № 95 були внесені зміни, згідно наказу від 15 лютого 2013 року № 114.
Згідно із пунктом 2 наказу від 06 лютого 2013 року № 95 з 05 квітня 2013 року в Управлінні безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» «упразднялись» (на мові оригіналу згідно наказу) - (далі - скасовувались) посади: 1. начальника Управління безпеки; 2. начальника відділу економічної безпеки Управління безпеки; 
3. начальника відділу внутрішньої безпеки Управління безпеки; 
4. начальника інформаційно-аналітичного відділу Управління безпеки; 
5. начальника відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки; 6. начальника непрофільних активів Управління безпеки; 
7. начальника контрольно-ревізійного відділу Управління безпеки; 
8. помічника начальника Управління безпеки.
Пунктом 5 наказу від 06 лютого 2013 року № 95 передбачалось, що з 05 квітня 2013 року у складі Управління безпеки було ліквідовано: 1. відділ економічної безпеки Управління безпеки; 2. відділ внутрішньої безпеки Управління безпеки; 3. інформаційно-аналітичний відділ Управління безпеки; 4. відділ режиму, контролю та профілактики Управління безпеки; 5. відділ захисту інформації Управління безпеки; 6. відділ непрофільних активів Управління безпеки; 7. контрольно-ревізійний відділ Управління безпеки.
Відповідно до пункту 6 наказу від 06 лютого 2013 року № 95 з 05 лютого 
2013 року у складі Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» було створено: 1. відділ економічної безпеки та контрольно-ревізійної роботи; 2. відділ внутрішньої безпеки і контролю; 3. відділ аналізу інформації 
та предкваліфікації; 4. відділ внутріоб`єктового режиму та технічного контролю; 5. відділ безпеки непрофільних активів.
28 лютого 2013 року на засіданні Наглядової ради ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до пункту 16.10.1.31 статуту ПАТ «ММК ім. Ілліча» затверджена нова організаційна структура ПАТ «ММК ім. Ілліча» (витяг з рішення № 3). 
У додатку № 1 до протоколу № 3 цього засідання вже зазначено Управління безпеки і контролю.
01 березня 2013 року з метою реалізації розробленої дирекцією 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» політики в області удосконалення організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до протоколу Наглядової ради 
від 28 лютого 2013 року № 3, ПАТ «ММК ім. Ілліча» було видано наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі - наказ 
від 01 березня 2013 року № 151). У додатку № 1 до наказу від 01 березня 
2013 року № 151 також вже зазначено Управління безпеки і контролю.
Згідно із пунктом 2 наказу від 01 березня 2013 року № 151 з 07 травня 
2013 року у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча» було ліквідовано п`ять структурних підрозділів, в тому числі, і Управління безпеки.
Пунктом 3 наказу від 01 березня 2013 року № 151 передбачено, 
що з 07 березня 2013 року створювалось п`ять нових структурних підрозділів у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча», у тому числі, і Управління безпеки і контролю.
Відповідно до пункту 4 наказу від 01 березня 2013 року № 151 скасовувались тільки дві посади, які не входять до структур як Управління безпеки, 
так і Управління безпеки і контролю.
Матеріали справи не містять розпорядчих документів ПАТ «ММК ім. Ілліча», які б підтверджували, що посада інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки скасовувалась 
чи скорочувалась.
Пунктами 10.2 та 10.3 наказу від 01 березня 2013 року № 151 начальнику відділу кадрів ОСОБА_7 було наказано оформити переведення працівників згідно з пунктами 3, 5 цього наказу з їх згоди, а працівникам, які не надали згоди на переведення, згідно пунктів 3, 5 цього наказу, запропонувати іншу роботу на комбінаті. При відмові від запропонованої роботи організувати їх звільнення на підставі пункту 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України у порядку, встановленому КЗпП України у строк 
з 07 травня 2013 року.
19 березня 2013 року ОСОБА_1 (табельний № 512), працюючому інспектором ОБНА Управління безпеки вручене повідомлення про майбутнє звільнення із займаної посади (робітничої професії) на підставі 
пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із змінами 
в організації виробництва і праці на підставі наказу по комбінату 
від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміну організаційної структури 
ПАТ «ММК ім. Ілліча», яке, крім ОСОБА_1 , підписане директором 
з безпеки ОСОБА_5 та начальником БОТ ОСОБА_4 (далі - повідомлення 19 березня 2013 року). Разом із попередженням про звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу 
на ПАТ «ММК ім. Ілліча».
01 квітня 2013 року розпорядженням начальника Управління безпеки 
і контролю № 191/109/р була створена комісія для розгляду кандидатур працівників, які підлягали вивільненню та наступному працевлаштуванню 
у складі: начальника управління ОСОБА_8 , начальників відділів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , начальника БОТ ОСОБА_4 та голови профкому ОСОБА_14 
07 серпня 2013 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі начальника управління ОСОБА_8 , начальників відділів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , начальника бюро ОСОБА_4 та голови профкому ОСОБА_14 на виконання наказу від 01 березня 2013 року № 151 розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку 
із скасуванням його посади інспектора відділу непрофільних активів.
У ході розгляду на комісії працевлаштування, працівнику ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади у структурних підрозділах 
ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на 06 серпня 2013 року із зазначенням відомостей про розмір оплати праці, про режим роботи. 
За результатами засідання ОСОБА_1 було обрано вакансію спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю, яка є найнижчою посадою у структурі Управління безпеки і контролю.
07 серпня 2013 року відділом кадрів ПАТ «ММК ім. Ілліча» начальнику Управління безпеки і контролю ОСОБА_8 було передано направлення ОСОБА_1 для переговорів щодо можливості переводу на постійну роботу за спеціальністю (професією, посадою) спеціаліст бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки 
і контролю. Проте, за підписом ОСОБА_11 в прийомі на роботу 
за переведенням ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із відсутністю відповідної освіти.
Усупереч визначеного у ПАТ «ММК ім. Ілліча» певного порядку призначення на посади ОСОБА_11 самостійно зробив висновок щодо надання згоди 
на переведення ОСОБА_1 на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки 
і контролю сформований без дотримання зазначеного порядку.
26 вересня 2013 року комісія з працевлаштування відділу кадрів у складі начальника відділу кадрів ОСОБА_15 , заступника начальника 
ОСОБА_16 , начальника відділу Управління безпеки і контролю 
Скалиги С. Б., начальника бюро ОСОБА_4 , голови профкому ОСОБА_14 на виконання наказу від 01 березня 2013 року № 151 розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку 
із скасуванням його посади інспектора відділу непрофільних активів.
У ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах 
ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на 09 вересня 
2013 року, 16 вересня 2013 року та 18 вересня 2013 року із зазначенням відомостей про розмір оплати праці, про режим роботи. За результатами засідання від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовився. Список вакансій за від 16 вересня 2013 року № 06/1425 до матеріалів справи представником ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не наданий.
Разом із цим, список вакансій від 09 вересня 2013 року № 15/1-1711 взагалі не містив будь-яких вакансій в Управлінні безпеки і контролю. 
Проте, список від 09 вересня 2013 року № 15/1-1710 (тобто на ту саму дату) містив аж п`ять вакансій в Управлінні безпеки і контролю: спеціаліст ведучій (бюро контролю та оперативного реагування, відділ внутрішньооб`єктового режиму та технічного контролю) - 1 штат. од.; спеціаліст із кошторисно-договірної роботи (бюро контролю послуг підрядних організацій, відділ економічної безпеки і контроль-ревізійної роботи) - 1 штат. од.; спеціаліст (бюро контролю, відділ внутрішньої безпеки) - 1 штат. од.; спеціаліст (бюро внутрішніх розслідувань, відділ внутрішньої безпеки) - 1 штат. од.; спеціаліст (бюро профілактичної роботи, відділ внутрішньої безпеки) - 1 штат. од. 
До матеріалів справи надано копії листів Управління компенсації і пільг 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 06 вересня 2013 року № 06/1366, згідно з яким 
у штатному розкладі Управління безпеки і контролю скасовують зазначені вище п`ять посад; від 30 липня 2013 року № 06/1142, згідно із яким зазначені вище п`ять посад вводять до штатного розкладу Управління безпеки 
і контролю.
07 жовтня 2013 року комісія комбінату з працевлаштування вивільняємих працівників Управління безпеки у складі ведучого спеціаліста відділу кадрів ОСОБА_7 , ведучого інженеру відділу кадрів ОСОБА_16 , інженеру відділу кадрів ОСОБА_17 , начальника Управління безпеки і контролю ОСОБА_18 , начальника БОТ ОСОБА_4 , голови профкому ОСОБА_14 на виконання наказу від 01 березня 2013 року № 151 розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 . 
У ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах 
ПАТ «ММК ім. Ілліча», (від 15 жовтня 2013 року вих. № 15/1-2104, 
від 17 жовтня 2013 року № 15/1-2164, від 14 жовтня 2013 року). 
За результатами засідання від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовився.
Пунктом 10.3 колективного договору ПАТ «ММК ім. Ілліча» заборонено прийняття сторонніх осіб.
Відповідно до листа Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 29 листопада 2013 року № 15/1-2906 
за період з 01 березня 2013 року до Управління безпеки і контролю було працевлаштовано 16 осіб з числа зовнішніх кандидатів.
З 09 грудня 2013 року відповідно до пункту 2 наказу від 09 грудня 2013 року № 911 директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» «Про зміни в організації виробництва та праці працівників Управління безпеки і контролю ПАТ «ММК ім. Ілліча» в Управлінні безпеки і контролю створювався відділ спеціалізованого управлінського контролю, у додатку
№ 1 до цього наказу визначався перелік введених посад у кількості 
18 штатних одиниць.
На виконання наказу від 09 грудня 2013 року № 911 листом Управління компенсацій і пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 16 грудня 2013 року № 06/1917 до штатного розкладу Управління безпеки і контролю були внесені зміни 
та введено додаткові 18 штатних одиниць. Цієї ж дати 16 грудня 2013 року листом Управління компенсацій і пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 06/1919 були скасовані по 0,25 ставки з 28 посад у групі диспетчеризації Управління безпеки і контролю (28*0,25=7 штатних одиниць).
18 грудня 2013 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі начальника Управління безпеки і контролю ОСОБА_18, начальника УОПіРП ОСОБА_19 , начальника відділу кадрів ОСОБА_15 , начальника бюро ОіОТ ОСОБА_20 на виконання наказу від 01 березня 2013 року № 151 розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку 
із скасуванням його посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки. 
У ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах 
ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на (від 16 грудня 
2013 року вих. № 15/1-3117) із зазначенням відомостей про режим роботи. За результатами засідання ОСОБА_1 погодився на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю з окладом 15 000,00 грн та начальника бюро аналізу діяльності з окладом 10 304,00 грн.
26 грудня 2013 року відділом кадрів ПАТ «ММК ім. Ілліча» начальнику Управління безпеки і контролю ОСОБА_18 були передані направлення ОСОБА_1 для переговорів щодо можливості переводу на постійну роботу за спеціальністю (професією, посадою) начальника ОСУК 
та начальника бюро аналізу діяльності ОСУК. 
Проте, листом від 26 грудня 2013 року № 191/3885 ОСОБА_1 було повідомлено, що його призначення на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського обліку і начальника бюро аналізу діяльності ОСУК не може бути реалізовано, у зв`язку із відсутністю вищої освіти 
в області економіки, фінансової діяльності підприємства, необхідного за профілем роботи на вказаних посадах, а також практичного досвіду на протязі двох років як керівника. Однак, згідно із посадовими інструкціями зазначених посад кваліфікаційною вимогою був взагалі стаж роботи 2 роки за спеціальністю, а не 2 роки на керівній посаді.
04 жовтня 2013 року та 13 січня 2014 до профспілкового комітету управління ПАТ «ММК ім.Ілліча» були направлені подання щодо надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 
04 листопада 2013 року профком управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» прийняв рішення не надавати згоду на розірвання трудового договору 
із ОСОБА_1 на підставі того, що не виконано пункт 10.2 наказу 
від 01 березня 2013 року № 151 та на підставі того, що до Управління безпеки і контролю у період з 01 березня 2013 року по 15 жовтня 2013 року були прийняті працівники зі сторони, що порушує пріоритетне право працевлаштуватись працівнику в новостворене Управління безпеки 
і контролю (виписка з протоколу від 04 листопада 2013 року № 111).
Також , профком у своєму рішенні зауважив, що відкриття додаткового штату відповідно до листа начальника Управління компенсацій та пільг 
від 16 вересня 2013 року № 06/1425 у кількості 28 одиниць по 0,25 ставки, не може розглядатись як раціональне працевлаштування робітників, оскільки 
є порушенням їх права на повну зайнятість та пенсійне забезпечення.
Відповідно до листа Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 29 листопада 2013 року № 15/1-2906 відповідно до наказу від 06 лютого 2013 року № 95 та наказу від 01 березня 2013 року № 151 було проведено реорганізацію саме Управління безпеки. Управління безпеки було ліквідовано, а створено нове Управління безпеки 
і контролю. Зазначена реорганізація Управління безпеки призвела до скорочення 19 штатних одиниць в Управлінні безпеки і контролю (з 95 до 76). Однак, скорочення штатних одиниць не завжди призводить до скорочення чисельності працівників, тому що одна і та сама особа могла працювати на 1,25 або 1,5 ставок тощо.
08 січня 2014 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі ведучого інженера відділу кадрів - ОСОБА_7 , начальника Управління безпеки і контролю ОСОБА_18, начальника бюро ОіОТ ОСОБА_20 голови профкому ОСОБА_14 , на виконання наказу від 01 березня 2013 року № 151 розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 
у зв`язку із скасуванням його посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів. 
У ході розгляду на комісії працевлаштування працівнику ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах 
ПАТ «ММК ім. Ілліча» (від 03 січня 2014 року вих. № 15/1-1) і вакансії по Управлінню безпеки і контролю лист Управління компенсацій і пільг 
від 16 грудня 2013 року № 06/1917, із зазначенням відомостей про систему та розміри оплати праці, умов праці, пільгах, режим роботи, суміщення професій, необхідності укладення договору про повну матеріальну відповідальність. 
За результатами засідання ОСОБА_1 погодився на переведення на запропоновані вакансії із збереженням свого окладу 8 345,00 грн. Однак, ОСОБА_1 не зазначив на яку саме посаду він погодився. 
ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не надав доказів уточнення у ОСОБА_1 на яку саме посаду він погодився.
Жоден із списків вакансій, які пропонувались ОСОБА_1 не містили інформації про розміри оплати праці, хоча про це і зазначалось у протоколах комісій із працевлаштування.
24 січня 2014 року профком управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» повторно розглянув питання про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 і прийняв рішення надати згоду на розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України із ОСОБА_1 
30 січня 2014 року згідно наказу директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 30 січня 2014 року № 49-к (далі - наказ від 30 січня 2014 року № 49-к) ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Підставою видання наказу від 30 січня 
2014 року № 49-к зазначений наказ від 01 березня 2013 року № 151.
У день звільнення ОСОБА_1 - 30 січня 2014 року ніяких вакансій йому не пропонувалось.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, 
що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального 
чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення 
від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 
та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені 
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений 
в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами 
в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником 
або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва 
і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу 
або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої 
статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник 
або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення 
у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, 
чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду 
у складі Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2018 року у справі 
№ 487/6407/16-ц (провадження № 61-31736св18).
Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу вірно визначено апеляційним судом за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються 
із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством 
як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням 
на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно 
з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим 
з дотриманням вимог законодавства.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що у відповідача відбулись зміни внутрішньої (організаційної) структури комбінату, які не призвели до скорочення чисельності або штату працівників підприємства відповідача в цілому, а також те, що відповідачем порушено процедуру отримання згоди профкому щодо звільнення позивача, зокрема: відповідач не направляв повідомлення щодо ліквідації Управління безпеки як структурного підрозділу, не надано переважного права позивачеві на залишення на роботі у той час як у період з 01 березня 2013 року було працевлаштовано 16 осіб з числа зовнішніх кандидатів, та не запропоновано позивачу на час його звільнення усіх існуючих у відповідача вакантних посад, обґрунтовано вважав, що звільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, наслідками чого є скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді із виплатою йому відповідно до вимог статті 235 КЗпП України середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться 
у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається 
на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, 
що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку 
з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Отже компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі 
статті 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Встановивши, що позивач протиправно був позбавлений роботи 
та можливості отримувати заробіток, що викликало вимушені зміни у його житті та потребувало від нього додаткових зусиль для свого забезпечення, завдало йому душевного болю, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про доведеність заподіяння моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню 
у грошовій формі шляхом одноразової виплати. При визначенні розміру грошової компенсації, суд обґрунтовано керувався принципами розумності та справедливості.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, 
та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо 
їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції 
від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру 
до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок 
та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили 
в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 10 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 15 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           Є. В. Синельников

Судді:                                                                                                      О. В. Білоконь

                                                                                                                   О. М. Осіян

       С. Ф. Хопта

       В. В. Шипович